П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/3968/23	
                                                                                               
                                                                                 Головуючий в І інстанції: Бутенко А.В.
                                                                            Дата та місце ухвалення рішення: 17.05.2023р. м. Одеса                                                                                                                                    

         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                          суддя-доповідач – Шеметенко Л.П.
                                                          судді – Турецької І.О.
                                                       судді – Шевчук О.А.

                                            за участю секретаря – Худика С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» звернулося до суду з позовом до Одеської митниці, в якому  просило  визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500370/2022/000014/2 від 22.12.2022 року;  визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500370/2022/000111 від 22.12.2022 р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що  відповідно до п.6 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару. Згідно п.6.1-6.3 умови по доставці товару зазначаються у рахунку-фактури, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Також, апелянт вказує, що у наданому до митного оформлення коносаменті від 01.12.2022 № 1 містяться відомості щодо передоплати фрахту за чартер партією, однак, у наданих до митного оформлення документах, відсутні дані щодо здійснення передоплати за доставку вантажу, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. Рахунок-фактура (інвойс) на перевезення вантажу від 18.11.2022 № 1811 за коносаментом № 1 та вантажний маніфест від 01.12.2022 б/н містять інші реквізити та печатки перевізників, що може містити ознаки підробки.
Також, в апеляційній скарзі зазначається, що  відповідно до п.7 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати страхування оцінюваних товарів, однак, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.  
У копії митної декларації країни відправлення від 25.07.2022 № 22330100EX00241018 зазначений інший за номером та датою рахунок-фактура та містяться розбіжності у фактурній вартості. Крім того, у копії митної декларації країни відправлення зазначений інший отримувач вантажу.
Надані до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 №000726, сертифікат про походження від 30.11.2022 № 0967139 містять дані щодо іншого номеру рахунку-проформи, проте передоплата здійснена за заявленому рахунку-проформі. Це не дає змоги однозначно ідентифікувати партію задекларованого вантажу.
В ході здійснення візуального контролю поданих документів: договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 № 03112022, рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 №000726, рахунок-проформа від 03.11.2022 № 2022-00266 виявлено розбіжності у підписах відповідальних осіб та мають ознаки цифрового редагування.
Крім того, апелянт звертає увагу, що  аркуші зовнішньоекономічного договору (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 № 03112022 не містять підписів сторін,    наданий до митного оформлення прайс-лист виробника товару має дату пізнішу ніж рахунок-проформа, а також, рахунок-проформа від 03.11.2022 № 2022-00266 містить печатку підприємства, яке не має відношення до зовнішньоекономічної операції, що на думку апелянта може свідчити, про можливу .
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,            03.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» (Покупець) та компанією КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець) укладено Договір № 03112022.
Згідно п.1 Договору, Продавець погоджується продавати різні соляні продукти, зазначені в рахунках-фактурах, а Покупець погоджується купляти їх.
Відповідно до п.2.1, 2.3 Договору, тип, кількість, ціна, умови поставки та вартість Товару узгоджується Продавцем і Покупцем і відображатимуться в рахунку-фактурі.
Якщо в рахунку-фактурі не погоджено інше положення Інкотермс, вартість товарів включає пакування та оформлення супровідних документів, гарантійне обслуговування.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що умови доставки та страхування за Договором визначаються Продавцем і Покупцем для кожної поставки в рахунку-фактурі відповідно до Інкотермс-2010. Якщо інше не обумовлено в рахунках-фактурах, сторони можуть домовитися про положення доставки EXW, FOB, FCA.
Відповідно до п.7 Договору оплата за доставлений товар здійснюється в доларах США. Покупець здійснюватиме 100% передоплати товару разом із замовленням.
Умови оплати товарів фіксуються в рахунках-фактурах для кожної окремої доставки.
15.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» (Клієнт) та компанією RUGOAGRO LTD. укладено договір транспортної експедиції                        № 151122, предметом якого є надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
Для здійснення митного оформлення поставленого товару відповідно до Договору №    03112022 від 03.11.2022 року, декларантом ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» було подано до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби митну декларацію                       № 22UA500370007407U6 для оформлення вантажу: Сіль технічна. У кількості 3000 тонн.
На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів до митної декларації додавались документи, передбачені частиною 2 статті 53 МКУ, та інші товаросупровідні документи, а саме: копія документу, що підтверджує якісні характеристики товару від 05.12.2022 року; копія проформи-інвойсу від 03.11.2022 року                 № 2022-00266 (для здійснення передоплати вартості товару); копія інвойсу від                 25.11.2022 року № 000726 (про вартість товару); копія коносаменту; копія CARGO MANIFEST; копія сертифікату про походження товару; роздруківка, завірена банком, про здійснений SWIFT-переказу оплати вартості товару в сумі 109 500,00 доларів США; копія інвойсу № 1811 для оплати вартості послуг з доставки товару в розмірі 180 000,00 доларів США на умовах передоплати; копія договору № 03112022 від 03.11.2022 року; копія договору доручення № 114-ЮГЛ; копія митної декларації країни відправлення від 25.11.2022 року № 22330100ЕХ00241018.
За результатами перевірки документів позивача було повідомлено відповідачем, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме:
1) відповідно до п.6 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару. Згідно п.6.1-6.3 умови по доставці товару зазначаються у рахунку-фактури, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) у наданому до митного оформлення коносаменті від 01.12.2022 № 1 містяться відомості щодо передоплати фрахту за чартер партією, проте, у наданих до митного оформлення документах, відсутні дані щодо здійснення передоплати за доставку вантажу, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
3) рахунок-фактура (інвойс) на перевезення вантажу від 18.11.2022 № 1811 за коносаментом № 1 та вантажний маніфест від 01.12.2022 б/н містять інші реквізити та печатки перевізників, що може містити ознаки підробки;
4) відповідно до п.7 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати страхування оцінюваних товарів, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
5) у копії митної декларації країни відправлення від 25.07.2022 р.                                                      № 22330100EX00241018 зазначений інший за номером та датою рахунок фактура та містяться розбіжності у фактурній вартості. Крім того у копії митної декларації країни відправлення зазначений інший отримувач вантажу;
6) надані до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 №000726, сертифікат про походження від 30.11.2022 № 0967139 містять дані щодо іншого номеру рахунку-проформи, проте передоплата здійснена за заявленому рахунку-проформі. Це не дає змоги однозначно ідентифікувати партію задекларованого вантажу;
7) в ході здійснення візуального контролю поданих документів: договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 № 03112022, рахунок фактура (інвойс) від 25.11.2022 №000726, рахунок-проформа від 03.11.2022 № 2022-00266 виявлено розбіжності у підписах відповідальних осіб та мають ознаки цифрового редагування;
8) крім того аркуші зовнішньоекономічного договору (контракт) купівлі продажу товарів від 03.11.2022 № 03112022 не містять підписів сторін, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки;
9) наданий до митного оформлення прайс-лист виробника товару має дату пізнішу ніж рахунок-проформа, що може свідчити про можливу підробку;
10) рахунок-проформа від 03.11.2022 № 2022-00266 містить печатку підприємства, яке не має відношення до зовнішньоекономічної операції.
Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.
Обґрунтовуючи виникнення сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товару, як підстави для витребування додаткових документів, відповідач зазначив:
1) відповідно до п.6 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару. Згідно п.6.1-6.3 умови по доставці товару зазначаються у рахунку-фактури, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) у наданому до митного оформлення коносаменті від 01.12.2022 року № 1 містяться відомості щодо передоплати фрахту за чартер партією, проте, у наданих до митного оформлення документах, відсутні дані щодо здійснення передоплати за доставку вантажу, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
3) рахунок-фактура (інвойс) на перевезення вантажу від 18.11.2022 року № 1811 за коносаментом № 1 та вантажний маніфест від 01.12.2022 б/н містять інші реквізити та печатки перевізників, що може містити ознаки підробки;
4) відповідно до п.7 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати страхування оцінюваних товарів, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
5) у копії митної декларації країни відправлення від 25.07.2022 року № 22330100EX00241018 зазначений інший за номером та датою рахунок-фактура та містяться розбіжності у фактурній вартості. Крім того, у копії митної декларації країни відправлення зазначений інший отримувач вантажу;
6) надані до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 року №000726, сертифікат про походження від 30.11.2022 № 0967139 містять дані щодо іншого номеру рахунку-проформи, проте передоплата здійснена за заявленому рахунку-проформі. Це не дає змоги однозначно ідентифікувати партію задекларованого вантажу;
7) в ході здійснення візуального контролю поданих документів: договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 № 03112022, рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 року №000726, рахунок-проформа від 03.11.2022 № 2022-00266 виявлено розбіжності у підписах відповідальних осіб та мають ознаки цифрового редагування;
8) аркуші зовнішньоекономічного договору (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 року № 03112022 не містять підписів сторін, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки;
9) наданий до митного оформлення прайс-лист виробника товару має дату пізнішу ніж рахунок-проформа, що може свідчити про можливу підробку;
10) рахунок-проформа від 03.11.2022 року № 2022-00266 містить печатку підприємства, яке не має відношення до зовнішньоекономічної операції.
Агентом з митного оформлення ТОВ «ЮНАЙТЕД ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТИК» листом від 22.12.2022 року №229 повідомлено митний орган, що більше документів подаватись не буде.
22.12.2022 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000014/2, яким митну вартість товару було скориговано до вищого рівня.
За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: по товару № 1 – 0,301 дол. США/кг (МД від 30.10.2022 № UA500500/2022/039575, МД від 03.11.2022 №UA408020/2022/052145).
22.12.2022 року інспектором було складено Картку відмови                                                                № UA500370/2022/000111 в прийнятті митної декларації № 22UA500370007407U6 від 21.12.2022 року у зв`язку з винесенням рішення про коригування митної вартості товарів.
Не погодившись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийняті митної декларації  позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.  
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Згідно з ч.ч.5-6 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.4-5 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч.ч.2-3 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що положення  ч.2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. При цьому, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Зазначена правова позиція висловлювалась Верховним Судом у чисельних постановах, в яких зазначається, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що надані  позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар.
Так, згідно п.6 ч.10 ст.58 МК України  при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару. 
Згідно п.6.1-6.3 умови по доставці товару зазначаються у рахунку-фактури, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Суд зазначає, що відповідно до п.5 Договору №03112011 від 03.11.2022 року упаковка товару повинна відповідати технічним вимогам та іншим визначеним умовам, щоб забезпечити повну безпеку товару та захистити його від будь-яких пошкоджень під час транспортування всіма видами транспорту.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що умови доставки та страхування за Договором визначаються Продавцем і Покупцем для кожної поставки в рахунку-фактурі відповідно до Інкотермс-2010. Якщо інше не обумовлено в рахунках-фактурах, сторони можуть домовитися про положення доставки EXW, FOB, FCA (зворотній бік а.с.13).
Згідно з проформою інвойсом від 03.11.2022 року визначено умови поставки FOB згідно з Інкотермс 2010 (а.с.15).
Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах FОВ (порт відвантаження) – постачальник виконав свої зобов`язання, коли товар завантажений на судно, визначене покупцем у вказаному порту відвантаження. Постачальник несе відповідальність за завантаження товару на судно, тоді як покупець несе відповідальність за все інше, необхідне для доставки до кінцевого пункту призначення.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що висновки відповідача щодо не зазначення витрат на транспортування товарів від продавця до покупця не впливають на визначення митної вартості товару, оскільки поставка відбувалась за правилами Інкотермс 2010 на умовах FОВ, якими передбачено перехід відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця в момент, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
Таким чином, не зазначення у митній декларації витрат на транспортування товарів від продавця до покупця не впливає на митну вартість та не може бути покладено в обґрунтування рішення про коригування митної вартості.
При цьому,  з проформою-інвойсом від 03.11.2022 № 2022-00266, отриманою від Продавця, вартість товару, а саме солі, в кількості 3000,00 тонн., складала 109500,00 доларів США (36,50 дол.США/т). 
З  інвойсу встановлено, що Покупець бере на себе всі витрати по розвантаженню (в порту розвантаження, м. Ізмаїл, Україна, тобто вже після перетину митного кордону України) та перевезенню, включаючи, але не обмежуючись демередж, зберігання, митне оформлення. В проформі-інвойсі чітко було зазначено що на Покупця покладаються витрати, які виникають після поставки товару на борт судна 07.11.2022 ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» сплатив грошові кошти в розмірі, вказаному в проформі-інвойсі.
З викладеного вбачається, що Покупець за умовами поставки, погодженої Сторонами, не сплачував витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, підтвердження яких вимагав надати відповідач.
Слід зазначити, що для організації доставки товару на територію України ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» було укладено Договір транспортної експедиції з RUGOAGRO LTD.                 № 151122 від 15.11.2022 (далі - Експедитор), за умовами якого Експедитор зобов`язався за плату та за рахунок Клієнта надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно- імпортних та транзитних вантажів, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
18.11.2022 р. Експедитором було надано інвойс № 1811 для оплати вартості послуг з доставки товару в розмірі 180000,00 доларів США на умовах передоплати та                         23.11.2022 ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» сплатив грошові кошти в розмірі, вказаному в проформі-інвойсі.
Таким чином, документально підтверджена сума витрат на транспортування товару морським перевезенням до порту Ізмаїл, склала 180000,00 дол. США, та була окремо додана до ціни товару при визначенні митної вартості товару. Інші витрати на доставку товару, в т.ч. до борту судна, підтвердження яких вимагав надати відповідач, ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» не сплачувало.
Отже, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта  про необхідність  надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, є безпідставною та належним чином не обґрунтованою.
Також, колегією суддів встановлено, що за завданням ТОВ «ШЛЯХОВИК-97», Експедитор уклав договір морського перевезення, про що свідчить  коносамент (bill of loading) з печаткою морського перевізника MALAKAL  HARBOR та САRGO MANIFEST з печаткою того ж самого морського перевізника - MALAKAL  HARBOR.
Вантажовідправником за цим коносаментом є третя компанія – KOYUNCU NAKLIYE  PAZARLAMA VE TIGARET  A.S., порт відправлення Мерсін, Туреччина, у зв`язку з чим Продавець придбав товар для ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» KOYUNCU NAKLIYE  PAZARLAMA VE TIGARET  A.S., що не заборонено міжнародним законодавством. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними  доводи апелянта в частині  про те, що  документи мають інші реквізити та печатки перевізників, оскільки дані твердження спростовані вищевикладеними обставинами.
Щодо доводів апелянта про те, що  до митної вартості додається така складова як витрати страхування, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України   страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, відносяться до переліку документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості у разі, якщо здійснювалося страхування - умови поставки РОВ, згідно з офіційним тлумаченням «Інкотремс-2010», не передбачають обов`язкового страхування вантажа Покупцем. 
Матеріалами справи встановлено, що позивач не здійснював страхування майна, а тому, позивач не міг включити до митної вартості витрати по страхуванню, які він не сплачував, та не міг  надати документи по страхуванню товару, яке не здійснювалось.
Щодо доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі про те, що  в копії митної декларації країни відправлення від 25.07.2022 № 22330100ЕХ00241018 містяться розбіжності у фактурній вартості та вказаний інший отримувач вантажа, слід зазначити наступне.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, компанією КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ для ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» надано митну декларацію країни відправлення № 22330100EX00241018 від 25.11.2022 року в якій зазначено придбання товару компанією КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ у компанії KOYUNCU NAKLIYE PAZARLAMA VE TICARET A.S. (а.с.29).
Слід зазначити, що  при митному оформленні було подано копію експортної декларації від 25.11.2022 № 22330100ЕХ00241018, яка оформлялась при експорті вантажу з країни-відправлення, за якою КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець) придбав товар у KOYUNCU NAKLIYE PAZARLAMA VE TICARET A.S. (виробник) для ТОВ «ШЛЯХОВИК-97»,  за ціною та на умовах контракту, який було укладено між КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець) та KOYUNCU NAKLIYE PAZARLAMA VE TICARET A.S. (виробник), тому Покупцем за нею є КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець), а ціна товару зазначена в цій експортній декларації відрізняється від ціни Товару, вказаній в проформі- інвойс від 03.11.2022, за яким позивач сплатив вартість товару. 
Колегія суддів звертає увагу, що  вказана декларація була подана уповноваженою особою декларанта як додаткове документальне підтвердження первісної вартості товару, за якою Виробник продав товар КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець).
Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 53 МК України - експортна декларація не є основним документом, що надається для підтвердження митної вартості товаре. Вказаний документ було надано декларантом для підтвердження вартості товару за власним бажанням у відповідності до ч. 6 ст. 53 МК України.
Щодо доводів апелянта про те, що інвойс від 25.11.2022 № 000726, який супроводжував товар, та сертифікат походження містять інший номер проформи-інвойсі слід зазначити, що  у сертифікаті походження, експортній декларації та в інвойсі, що супроводжував товар, вказаний однаковий номер проформи-інвойсу № 2022/0266. 
Колегією суддів встановлено, що Сертифікат походження оформлявся Виробником на ім`я КОЮНДЖУ ГРУП ДЖОРМАНІ ГМБХ (Продавець по контракту з ТОВ «ШЛЯХОВИК-97»), що вказано в графі 1 «Consignor». Проформа-інвойс, за якою здійснювалась оплата - № 2022-00266, у вказаних вище документах зазначена проформа-інвойс № 2022/0266, однак колегія суддів вважає, що такі  розбіжності можуть бути зумовлені особливостями документообігу Продавця та Виробника, оскільки  позивач   може не володіти особливостями документообігу Продавця та Виробника. 
Згідно роздруківки SWIFT про здійснену оплату вартості товару від 07.11.2022, яка наявна в матеріалах справи, номер проформи-інвойсе - 2022-00266, тобто, на думку колегії суддів, не може бути сумнівів, що Покупцем за товар було сплачено саме 109500,00 дол. США.
Щодо доводів апелянта про те, що в ході здійснення візуального контролю поданих документів: договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 року № 03112022, рахунок-фактура (інвойс) від 25.11.2022 року №000726, рахунок-проформа від 03.11.2022 року № 2022-00266 виявлено розбіжності у підписах відповідальних осіб та мають ознаки цифрового редагування; аркуші зовнішньоекономічного договору (контракт) купівлі-продажу товарів від 03.11.2022 року № 03112022 не містять підписів сторін, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки; рахунок-проформа від 03.11.2022 року № 2022-00266 містить печатку підприємства, яке не має відношення до зовнішньоекономічної операції, слід зазначити наступне.
Так, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладених у постанові від 27.03.2021 у справі №540/2605/18.
Разом з тим, на підтвердження вказаних тверджень у рішенні № UА500370/2022/000014/2 від 22.12.2022 року апелянтом будь-яких експертних досліджень не зазначалось, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість  посилань митниці в своєму рішенні  на підробку документів лише з посиланням на те, що вказані документи мають ознаки цифрового редагування та мають ознаки підробки.
При цьому, колегія суддів враховує, що митний орган не застосував до позивача будь-яких заходів, встановлених законодавством за надання підробних документів митному органу (порушення митних правил), що свідчить про те, що висновки митного органу ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги чинного законодавства.
В свою чергу, посилання апелянта на відсутність на кожному аркуші договору поставки підписів сторін, що на його думку може свідчити про ознаки підробки, взагалі не може бути прийнятим до уваги, та бути однією з підстав для здійснення коригування митної вартості, оскільки діловодство та порядок оформлення договорів визначається сторонами самостійно, а  посадова особа митниці не має повноважень та спеціальних знань для визначення оригінальності чи підробки документів, щоб прийти до таких висновків.
Щодо доводів апелянта про те, що  прайс-лист виробника начебто має дату пізніше, і це на думку митниці, свідчить про можливе підробку, також не відповідає дійсності, оскільки, ОFFER (комерційна пропозиція) від Продавця датована 02.11.2022, проформа-інвойс Продавця датований 03.11.2022. 
При цьому, колегія суддів вважає, що комерційна пропозиція взагалі не відноситься до переліку документів, що відповідно до положень МК України підтверджує вартість товару, тому що узгоджені ціна, перелік, тощо, визначаються виключно у контрактах, специфікаціях, рахунках.
Щодо зайвої печатки підприємства на проформі-інвойсу, колегія суддів вважає, що зазначене є технічною розбіжністю,  не впливає на суть документу та не може свідчити про його недостовірність, що спростовує позицію апелянта, оскільки  проформа-інвойс складається та надається продавцем, а покупець не відповідає за оформлення інвойсів.
Слід зазначити, що  затвердженої  форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, яка підлягає сплаті.
В проформі-інвойс, яка подавалась при митному оформлені, наявна печатка та підпис  продавця, зазначені необхідні відомості та реквізити, в тому числі, номер та дата Договору, реквізити сторін, вартість товару, тобто, зазначені відомості, через які інвойс ідентифікувався з поставкою оцінюваного товару, та він містив відомості щодо ціни за товар, яка підлягала сплаті. В подальшому покупець отримав від продавця проформу-інвойс, яка не містила будь-яких зайвих печаток, що було досліджено під час розгляду справи в суді.
Відповідно до п. 4 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з п. 5 статті 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Під час митного оформлення товару за МД UA500370007407U6 від 21.12.2022 р. декларант надав митниці всі передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України необхідні та достатні документи, які у своїй сукупності підтверджували митну вартість задекларованого товару та не містили числових (вартісних) розбіжностей, у зв`язку з чим на запит відповідача було повідомлено, що інші документі подаватись не будуть.
21.12.2022р. було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500370/2022/000014/2 від 22.12.2022 р. та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2022/000111, роз`яснено право щодо випуску товару у вільний обіг за умови надання гарантій.
З урахуванням положень частини 7 статті 55 МК України, товари були випущені у вільний обіг за митною декларацією № UA500370007421U0 від 22.12.2022 р. зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій, відповідно до розділу X Кодексу, у розмірі 5025403,29 грн, у т.ч. з ввізного мита - 448696,73 грн., ПДВ - 4576706,56 грн.
Згідно з пунктом 8 статті 55 МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Колегією суддів встановлено, що  ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» звернулось до Одеської регіональної торгово-промислової палати з метою отримання незалежного висновку щодо ціни солі технічної для дорожнього використання. 
Згідно з отриманим висновком від 09 січня 2023 року, ціна солі технічної, що постачалась за контрактом № 03112022 від 03.11.2022, визначена в доларах США складає за 1 тону 36,5 дол. США при умові постачання FOВ Mersin - товар поставлявся на умовах FOВ Mersin, згідно з proforma invoice від 03 листопада 2022 року, за яким було сплачено вартість товару.
Керуючись п. 8 ст. 55 МКУ, отриманий висновок Одеської регіональної торгово-промислової палати, разом з відповідними роз`ясненнями по кожній вказаній в оскаржуваному рішенні розбіжності, а також засвідченими копіями всіх документів позивачем було направлено листом від 01 лютого 2023 року на адресу Одеської митниці.
Проте, листом за вих. № 7.10-4/28.9-01/13/1912 від 08.02.2023 ТОВ «ШЛЯХОВИК-97»  було повідомлено, що, на думку Одеської митниці, ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» не надало додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, виявлені розбіжності не усунуті, всі перелічені в листі пояснення та аргументи позивача до відома прийняті не були.  
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Отже, для митного оформлення з метою підтвердження митної вартості товару позивачем були надані всі необхідні документи, які містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, апелянтом не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару.
Як вже було зазначено судом вище, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.
Колегія суддів зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. справа № 2040/6019/18.
Крім того, застосовані відповідачем для порівняльного аналізу митні декларації щодо подібних товарів також є скоригованими за резервним методом та містять митну вартість в іншій валюті.  Тобто, відповідач посилається на митниці декларації, за якими вартість була скоригована та підвищена митними органами.
Слід урахувати, що в САІС відсутня інформація щодо оскарження рішень про коригування митної вартості товарів, методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що могли розмитнюватися у попередніх періодах, та за інших умов поставки, інших постачальників, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані апелянтом.
Згідно з ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар.
Колегія суддів вважає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися  на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах, однак апелянт в апеляційній скарзі та під час розгляду справи не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, митним органом безпідставно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів, оскільки надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/0000210/2 від 03.03.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500370/2022/000111 від                    22.12.2022 р. є протиправними та підлягають  скасуванню.
Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці  – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023  року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених   ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.12.2023 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                 Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                       І.О. Турецька

Суддя:                                                                                                        О.А. Шевчук