Справа №583/2297/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.	
Номер провадження 33/816/639/23 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  124 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 листопада 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/2297/23 за апеляційною скаргою захисника КУДІНА О. М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2023, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 

за ст. 124 КУпАП накладене стягнення,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
захисника – адвоката Кудіна О. М., 

установив:

У поданій апеляційній захисник ОСОБА_2 – адвокат КУДІН О. М. просить скасувати постанову судді та закрити провадження в справі, оскільки зміст протоколу щодо порушення ОСОБА_2 п. 14.6а ПДР не відповідає фактичним обставинам ДТП, ОСОБА_2 не був водієм т/з, постанова судді містить суперечності щодо виду стягнення, доводи сторони захисту не спростовані.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2023 на ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП накладене стягнення у виді позбавлення права керування т/з на строк 3 місяці. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536,80 грн
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 20.05.2023 о 18 год. 18 хв., керуючи автомобілем Mitsubshi Pagero Sport д. н. з. НОМЕР_1 у м. Охтирка Сумської області по вул. Перемоги, 11, не переконався у безпечності маневру обгін допустив зіткнення з автомобілем Wolkswagen Passat д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась попереду у попутному напрямку та виконувала маневр повороту ліворуч. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 порушив п. 14.6а ПДР.
Вислухавши доводи захисника Кудіна О. М., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 316601 від 20.05.2023, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем у м. Охтирка Сумської області по вул. Перемоги, 11, не переконався у безпечності маневру обгін, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась попереду у попутному напрямку та виконувала маневр повороту ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 14.6а ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Однак зазначені висновки судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Зокрема, відповідно п. 14.6а ПДР обгін заборонено на перехресті, а згідно п. 1.10 ПДР перехрестям є місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, не переконався у безпечності маневру обгін, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась попереду у попутному напрямку та виконувала маневр повороту ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, при цьому пунктом ПДР, який останній порушив, уповноваженою особою національної поліції на складання протоколу визначено п. 14.6а ПДР, який забороняє здійснювати обгін на перехресті.
Разом з тим, з матеріалів справи (схеми наслідків ДТП, відеозапису) вбачається, що зіткнення автомобілів відбулося в м. Охтирка по вул. Перемоги не на перехресті, а в місці, яке прилягає до дороги в`їзду/виїзду з прилеглої території між будинками № 11 і № 13, куди ОСОБА_3 , керуючи т/з Wolkswagen Passat д. н. з. НОМЕР_2 , здійснювала поворот.
Враховуючи викладене, порушення ОСОБА_2 саме п. 14.6а ПДР не може бути поставлене йому в провину через відсутність зв`язку між допущеними ними порушеннями та вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення пунктом ПДР.
Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу
Порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у цій справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ – акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Оцінюючи вказаний доказ з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.
Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції вказані обставини не врахував, а також не обґрунтував та не умотивував належним чином свої висновки у процесуальному рішенні.
Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).
Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».
Повертаючись до справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, тому і всі інші похідні докази також є недопустимими (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).
Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому апеляційний суд на власний розсуд не уповноважений змінити зміст протоколу в частині суті правопорушення та пункту ПДР (об`єктивну сторону правопорушення та пункт ПДР, невиконання якого передбачає відповідальність за ст. 124 КУпАП), так як це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що свідчать рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04) та від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).
Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі – закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Апеляційну скаргу захисника КУДІНА О. М. задовольнити частково.
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2023 відносно ОСОБА_1 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов