ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 601/407/20
провадження № 51-1270 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
представника потерпілих                ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
потерпілої                                           ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисника                                           ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                      ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 12019210120000365 за обвинуваченням
 
ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушлин Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
 
Постановлено стягнути зі ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди: на користь ОСОБА_10 200 000 грн, на користь ОСОБА_7 350 000 грн.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» у рахунок відшкодування моральної шкоди: на користь ОСОБА_10 25 038 грн, на користь ОСОБА_7 25 038 грн.
 
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та потерпілих залишені без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.
 
Вироком суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 19:05 год. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», р.н.  НОМЕР_1 , рухався вулицею Дубенською міста Кременець. Порушуючи вимоги п.п. 1.5 ч. 1, 1.10, 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху, наближаючись до другорядної дороги, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, та допустив зіткнення із мопедом під керуванням ОСОБА_11 , який в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10, 2.3, 10.1 Правил дорожнього руху не переконався, що його дії не створять небезпеки іншим учасникам руху, почав рух у напрямку вулиці Дубенська та виїхав на смугу, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_9 .
Внаслідок порушення водіями ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вищевказаних пунктів ПДР, на смузі руху автомобіля «Volkswagen Passat» відбулося зіткнення транспортних засобів, під час чого водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 12.3 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та смерті потерпілого ОСОБА_11 .
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього. Зазначає, що: його вина не доведена, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, пред`явлене йому обвинувачення є неконкретним, оскількине вказано, яку саме статтю ЗУ «Про дорожній рух» порушено, вказано лише на порушення пунктів Правил дорожнього руху, що порушує його право на захист.
Також судами не враховано вину водія мопеда, що виключає наявність вини у ОСОБА_9 .
Огляд місця події був розпочатий за відсутності понятих, ОСОБА_9 до цієї слідчої дії залучений не був, що є порушенням його прав, оскільки це вплинуло на якість зібраних відомостей. Під час цього огляду він фактично був затриманою особою, хоча протокол затримання не складався та йому не роз`яснювали його прав, що є порушенням права на захист.
У період з 02 по 09 вересня 2019 року групи слідчих визначено не було, а тому збір матеріалів кримінального провадження відбувався неуповноваженими особами.
В судовому засіданні докази не досліджувалися, а лише оголошувалися та повідомлявся їх короткий зміст, жоден документ не надавався в засіданні стороні захисту для ознайомлення.
Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про проведення повторної та комплексної судової автотехнічної експертизи, а також у клопотанні про відвід судді.
Висновок комп`ютерно-технічної експертизи є недопустимим доказом.
Після заявленого в суді клопотання сторони захисту про проведення комплексної судової авто-технічної експертизи, суд відклав розгляд для підготовки прокурором заперечень на це клопотання, чим були порушені вимоги щодо безперервності судового засідання.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали скаргу та просили її задовольнити.
Потерпіла та її представник заперечували проти задоволення скарги та вважали її доводи безпідставними.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги, вважала доводи скарги безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, та просила залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. 
 
Мотиви суду
 
У касаційній скарзі засуджений висловлює доводи щодо оскарження фактичних обставин справи та надання власної оцінки доказам, що, виходячи з вимог ст.ст. 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
 
Засуджений стверджує про необхідність закриття кримінального провадження щодо нього, однак не наводить чіткої підстави, передбаченої ст. 284 КПК України, для такого закриття. Крім того, закриття кримінального провадження вимагає дослідження доказів для надання їм певної оцінки, встановлення інших обставин справи, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, що відповідно до вимог вищезазначених норм закону не є компетенцією суду касаційної інстанції. 
 
Натомість, вказані обставини перевірялись апеляційним судом.
 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону.
 
Під час перегляду судових рішень судом касаційної інстанції у межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено. Ці висновки підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
 
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.
 
Місцевий суд належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні. Дотримуючись положень ст. 94 КПК України, суд оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого переконання про те, що вина ОСОБА_9 доведена поза розумним сумнівом. Тому доводи засудженого з цього приводу не заслуговують на увагу.
 
Відповідно до вироку, його вина доведена протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 вересня 2019 року з план-схемою та фототаблицею до нього, протоколом додаткового огляду, де зафіксовані сліди ДТП, розташування транспортних засобів на проїзній частині та наявні на них пошкодження. Поняті, які були присутні під час огляду місця події, підтвердили в судовому засіданні, що вони брали участь у даній слідчій дії, всі заміри робили в їх присутності та озвучувалися і фіксувалися в протоколі, ці дані відповідають дійсності.
 
Свідок ОСОБА_12 у суді підтвердив, що бачив мопед, який виїхав з другорядної дороги перед його автомобілем, але свідок встиг загальмувати. При цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_9 зіткнувся із вказаним мопедом. Протокол слідчого експерименту з цим свідком містить план-схему місця ДТП із зазначенням швидкості руху транспортних засобів та траєкторії їх руху.
 
Згідно висновку експерта, при встановлених обставинах розвитку ДТП і заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля «Volkswagen Passat» з моменту виникнення небезпеки для руху (початок руху мопеда в напрямку смуги руху автомобіля) мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зіткнення з мопедом. Невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_9  вимогам п. 12.3 ПДР України призвела до виникнення даної ДТП. Для вирішення питань, поставлених перед експертом, в тому числі про те, чи мав обвинувачений технічну можливість з моменту виникнення небезпеки для руху уникнути зіткнення з мопедом, були задані вихідні дані, які ґрунтуються на об`єктивних даних матеріалів кримінального провадження: протоколів огляду місця події та слідчого експерименту зі свідком - очевидцем події, висновків експерта щодо технічного стану і швидкості руху транспортних засобів - учасників ДТП. Ці висновки належним чином аргументовані, відповідають фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому у суду не було підстав сумніватися в їх достовірності.
 
Згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_11 настала в результаті поєднаної травми голови, хребта, грудей з численними ушкодженнями внутрішніх органів та переломами кісток скелету. Таким чином, судом було встановлено причинний зв`язок між спричиненням потерпілому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень та його смертю.
 
Оцінивши ці та інші докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині.
 
Твердження засудженого у касаційній скарзі про те, що у вироку не вказано, яку статтю Закону України «Про дорожній рух» ним було порушено, є безпідставними.
 
За змістом ст. 1 вказаного Закону, він регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху. Цим законом визначаються основні поняття у сфері дорожнього руху, компетенція різних органів, що здійснюють діяльність у цій сфері, а також основні права та обов`язки учасників руху. Тобто, він регулює загальні засади та відносини у сфері дорожнього руху. Зокрема, ст. 14 передбачено, що учасникидорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. 
 
У той же час правила, яких мають дотримуватися учасники дорожнього руху для їх безпеки, закріплені у спеціальному нормативно-правовому документі Правилах дорожнього руху.
 
Стаття 286 КК України є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення вказаних Правил. Згідно п. 1.9 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Кримінальна відповідальність настає тоді, коли, зокрема, порушення правил дорожнього руху стало причиною загибелі громадян. Така відповідальність визначається Кримінальним кодексом України.
 
Матеріали провадження свідчать, що суди чітко встановили, які саме пункти ПДР були порушені кожним із учасників даної ДТП та визначили, які з цих порушень перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із настанням події та її наслідків. Так, судами було встановлено, що невідповідність дій водія мопеда вимогам п. 10.1 ПДР з технічної точки зору є необхідною умовою настання ДТП. У той же час, при встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому комплексі вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_9 вимогам п. 12.3 ПДР привела до виникнення даної ДТП, тобто, суди встановили, що причиною настання даної ДТП - зіткнення транспортних засобів з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «VolkswagenPassat» вказаним вимогам Правил.
 
Отже, судами був чітко встановлена причина настання ДТП - порушення ОСОБА_9 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, а також взято до уваги невідповідність дій водія мопеда ОСОБА_11 вимогам вказаних Правил, що стало передумовою настання ДТП. Тому посилання у касаційній скарзі на неконкретність обвинувачення та неврахування судами вини водія мопеда суперечить матеріалам справи.
 
Доводи засудженого про порушення його прав під час огляду місця події були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані безпідставними.
 
Суд зазначив, що огляд місця події проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 214 КПК України, якою передбачено проведення такого огляду у невідкладних випадках, до внесення відомостей до ЄРДР.   ОСОБА_9 на той момент не перебував у статусі затриманої особи в розумінні вимог ст.ст. 207-209 КПК України. Крім того, підпунктом «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху чітко передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Тобто, ОСОБА_9 залишався на місці ДТП не через застосування до нього сили і не через підкорення наказу поліції, а через прямий обов`язок його перебувати на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Слід також звернути увагу, що залишення водієм, причетним до ДТП, місця пригоди є прямим порушенням вказаних Правил, що, за певних умов, може тягти за собою відповідальність особи. Тому твердження про необхідність складання працівниками поліції протоколу затримання ОСОБА_9 під час огляду місця події безпідставне.
 
Що стосується доводів про недопустимість протоколу огляду місця події через те, що ОСОБА_9 не було залучено до участі в цій слідчій дії, то апеляційний суд вірно зазначив, що положеннями ч. 3 ст. 237 КПК України не передбачено обов`язку слідчого забезпечити присутність потерпілого, підозрюваного, захисника, законного представника та інших учасників кримінального провадження під час огляду, законом визначено лише можливість запрошення вказаних осіб бути присутніми при огляді місця події. Матеріалами справи встановлено, що слідчий залучив до проведення огляду двох понятих, які в судовому засіданні підтвердили проведення такої слідчої дії, достовірність внесених до протоколу даних та результатів вимірювань. ОСОБА_9 весь час перебував на місці події та мав можливість спостерігати за діями слідчого. Заперечень щодо даних, внесених до протоколу не висловлювалося, жодних порушень прав учасників кримінального провадження під час проведення цієї слідчої дії судами не встановлено.
 
Під час вказаної слідчої дії, яка була невідкладною, було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталася ДТП, та пошкоджених транспортних засобів, що не потребувало попереднього дозволу суду. Оглядалася ділянка дороги, де відбулося зіткнення та самі транспортні засоби. Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження транспортних засобів як предметів, що зберегли на собі його сліди. Як правильно зазначив апеляційний суд, транспортний засіб, порушення правил керування яким призвело до заподіяння шкоди, є знаряддям вчинення злочину, з`ясувати технічний стан якого слід якомога швидше після ДТП, до переміщення його з місця події чи отримання доступу до його керування будь-якою особою, оскільки це може призвести до неможливості вирішення завдань кримінального провадження. Саме тому першопочатковий огляд транспортного засобу та фіксація його пошкоджень здійснюється під час огляду місця події, що й було зроблено.
 
Отже, перевірка та фіксація технічного стану транспортного засобу на місці події, характерних пошкоджень після ДТП, стану його окремих вузлів, агрегатів та органів керування безпосередньо після ДТП відбувається без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання. Тому такий огляд не потребує попереднього дозволу суду, оскільки не регулюється ст.ст. 233, 234, 237 КПК України. 
 
Крім того, слід зауважити, що ухвалою суду від 03 вересня 2019 року було накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Passat», належний ОСОБА_9 , і в подальшому експерту було надано доступ та проведено відповідні експертизи. Що стосується тверджень у касаційній скарзі про те, що пошкодження автомобіля могли утворитися не під час ДТП, а в процесі транспортування авто без присутності власника, то вони є голослівними.
 
Доводи касаційної скарги про безпідставну відмову суду в проведенні повторної та комплексної судової автотехнічної експертизи безпідставні, оскільки суд першої інстанції розглядав усі клопотання сторони захисту, за наслідками їх розгляду були винесені вмотивовані рішення про відмову в задоволенні клопотань через їх необґрунтованість. Сама по собі незгода засудженого із мотивами суду не свідчить про незаконність вказаних рішень.
 
У касаційній скарзі засуджений посилається на недопустимість такого доказу, як висновок комп`ютерно-технічної експертизи відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження, посилаючись на отримання цього доказу в позапроцесуальний спосіб. Проте, ці доводи були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які встановили, що свідок ОСОБА_13 добровільно видав працівникам поліції відеозапис з камери відеоспостереження з його домоволодіння, на якому було зафіксовано місце ДТП за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Згідно протоколу огляду відеозапису від 18 жовтня 2019 року, він був оглянутий слідчим та долучений до матеріалів провадження в якості речового доказу. Експертиза цього відеозапису проведена відповідно до «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», порушень вимог кримінального процесуального закону під час її проведення судами не встановлено, а тому висновки цієї експертизи обґрунтовано визнані допустимим доказом.
 
Не ґрунтуються на матеріалах провадження й доводи стосовно того, що збір доказів у кримінальному провадженні у період з 02 по 09 вересня 2019 року відбувався неуповноваженими особами, адже не було визначено групи слідчих.
 
Згідно витягу з ЄРДР від 02 вересня 2019 року слідчим, який здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_14 , який на той момент обіймав посаду начальника слідчого відділу та виносив у цьому провадженні процесуальні рішення. 
 
Під час касаційного розгляду, в межах перевірки доводів касаційної скарги сторони захисту, прокурор надала Суду копію Доручення про проведення досудового розслідування від 02 вересня 2019 року, виданого т.в.о. заступника начальника - начальником СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, яким слідчого ОСОБА_14 уповноважено вжити заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин цього кримінального провадження. Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося уповноваженою особою, а тому доводи засудженого є безпідставними.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону доводи засудженого про те, що в судовому засіданні докази не досліджувалися, а лише оголошувалися.
 
Положеннями ст. 358 КПК України передбачено, що долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні. Оголошує документи суд або сторона судового провадження, яка подає ці документи. 
 
Метою такого оголошення є ознайомлення всіх учасників кримінального провадження з їх змістом та надання їм можливості надати свої зауваження.
 
Згідно журналу та аудіозапису судового засідання, матеріали в суді долучалися та оголошувалися прокурором, при цьому прокурор зачитував їх текст коротко. За клопотанням сторони захисту, прокурор зачитував текст поданого документа в повному обсязі. Сторона захисту не заявляла клопотань про надання їй цих матеріалів для ознайомлення саме під час судового засідання, однак користувалася своїм правом висловлювати заперечення щодо поданих доказів. Крім того, з цими матеріалами сторона захисту була ознайомлена у порядку ст. 290 КПК України, про що в матеріалах справи є розписка.
 
Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, як вважає засуджений, не встановлено.
 
Так само не встановлено порушень вимог закону під час допиту свідків у судовому засіданні, оскільки, відповідно до положень ст. 352 КПК України, головуючий має право ставити свідкам запитання, уточнювати їх відповіді у разі, якщо свідок висловлюється нечітко. Тому колегія суддів не вбачає порушень процедури допиту свідків у суді першої інстанції.
 
Посилання засудженого у касаційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог щодо безперервності судового процесу не є слушними.
 
Так, положеннями ст. 322 КПК України дійсно передбачено вичерпний перелік підстав для відкладення судового засідання, куди не відноситься підготовка прокурором заперечень на клопотання сторони захисту про проведення комплексної експертизи.
 
Разом із тим, протоколи судових засідань у даному кримінальному провадженні свідчать, що суд фактично оголошував у засіданнях перерви, помилково називаючи їх відкладеннями судових засідань. Таке порушення не є істотним тому, що воно не  перешкодило   суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Після ознайомлення прокурора та представника потерпілого   з клопотанням сторони захисту, викладеного на 17 аркушах,   слухання справи продовжилося в тому ж складі суду і з тієї  ж стадії.  
 
Апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту, аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК України мотиви на їх спростування.
 
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому доводи касаційної скарги засудженого неприйнятні. 
 
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3