Справа № 944/5899/22                                Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2067/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Ніткевича А.В.
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Матяш С.І. 
        з участю відповідача ФОП ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року в складі судді Колтун Ю.М. в справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів, - 
встановив:
У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв адвокат Кісіль Р.-В.В., звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно із замовленням №1529 від 01.09.2022, позивачем замовлено товар у вигляді метало-пластикових вікон VEKA серії SOFTLINE та фурнітури до них, а також послуги з монтажу придбаних у відповідача метало-пластикових віконних конструкцій та атрибутивних елементів до них. За вказаний товар та послуги сплатив 84 500,0 грн., що підтверджується рахунком від імені відповідача та фактом монтажу таких конструкцій. 
За результатами проведеного монтажу уповноваженими представниками відповідача, позивачем виявлено істотні недоліки усіх п`яти віконних конструкцій, а саме: при відкритті вікон в режим вентиляції (часткове верхнє відкриття - нахил) не відбувається фіксація вікна в певній позиції та простежуються вібрації. В той час, як в ході замовлення вікон, позивачем за місцем знаходження торгівельного приміщення відповідача проведено відео фіксацію віконної фурнітури, виставленої відповідачем в залі як пропоновану, яка і мала б бути встановлена за даним замовленням. 
На неодноразові спроби позивача узгодити з менеджером відповідача питання щодо усунення вказаних недоліків, жодних результатів досягнуто не було. Позивачем також вимагалось надання акта приймання-передачі виконаних робіт, як і договору про придбання товару/замовлення робіт, квитанції про оплату. ОСОБА_3 повідомив відповідача про намір розірвати договір шляхом надіслання на його адресу письмової претензії, однак, ця претензія залишилась без реагування. 
Внаслідок бездіяльності відповідача позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із змінами звичного укладу життя. Вказані обставини негативно впливають на психологічний стан позивача та, як наслідок, на його сімейне життя, знижують якість його роботи як керівника підприємства. 
У зв`язку з викладеним, на підставі положень Закону України “Про захист прав споживачів”, просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 84500,0 грн., оплачених за товар, моральну шкоду в розмірі 10 000,0 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,0 грн.
Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача – відмовлено. 
Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , вважає незаконним з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд поклав в основу рішення комерційну пропозицію відповідача та її умови, в той час, як позивач не був з такою пропозицією ознайомлений. 
Судом безпідставно не враховано поданий стороною позивача оригінал електронного доказу, який є допустимим доказом у справі. 
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідачем не виконано умови договору в частині поставки товару в асортименті, який не відповідає умовам договору - встановлено фурнітуру, яка не дозволяє здійснювати фіксацію вікна в режимі часткового провітрювання. 
Ігнорування відповідачем змісту претензій свідчить про фактичну відмову відповідача, як у здійсненні обміну товару, так і розірванні договору та повернення коштів, незважаючи на те, що такий обов`язок прямо передбачений Законом України «Про захист прав споживачів». 
Вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача, порушення ним прав позивача, останньому заподіяно моральної шкоди через неможливість користуватися придбаним і фактично оплаченим товаром. 
Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, в особі адвоката Школьної А.В., висловив заперечення з приводу доводів апеляційної скарги. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Матеріали справи не містять доказів конкретних недоліків, які позивач пропонував усунути відповідачу, тому неможливо зробити висновок, що недоліки були настільки істотними, що їх неможливо було усунути або що внаслідок таких недоліків виготовлені вікна стали непридатними до використання. Просить судове рішення залишити без змін. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам відзиву на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що дійсно між сторонами укладений усний договір купівлі-продажу металопластикових вікон, проте позивач не вказав у чому саме полягає порушення його прав як споживача, чітко не зазначив, які недоліки товару він виявив та наслідки цього, або будь-які інші порушення зобов`язання, які виникли з вини відповідача при встановленні металопластикових конструкцій. 
Суд зазначив, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення договірних відносин між ним та відповідачем. Матеріали справи не містять доказів конкретних недоліків, які позивач пропонував усунути відповідачу, тому неможливо зробити висновок, що недоліки були настільки істотними, що їх неможливо було усунути або що внаслідок таких недоліків виготовлені вікна стали непридатними до використання тощо.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вказав на недоведеність факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки матеріалами справи не встановлено істотного дефекту продукції, придбаної позивачем у відповідача, який би негативно впливав на звичайний його уклад життя через неможливість користуватись вікнами. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 01.09.2022 у ФОП ОСОБА_1 оформив замовлення №1529, предметом якого було придбання метало-пластикових вікон у кількості 5 штук, загальною вартістю 84 500,00 грн.
Як ствердив позивач, після монтажу вікон, він виявив невідповідність доставленого та замовленого товару. Зокрема, при відкритті вікон в режимі вентиляції (часткове верхнє відкриття-нахил) не відбувається фіксація вікна в певній позицій та простежуються вібрації. 
В підтвердження своїх доводів позивач надав копії скріншотів переписки у Telegram з менеджером «Лиля Veko Викна», відеофайли, що містяться на оптичному диску, фотознімки фурнітури вікон. 
3 метою досудового врегулювання спору позивач 02.11.2022 надіслав відповідачу претензію по замовленню № 1529 від 01.09.2022. 
Для підтвердження якості та вартості товару, представником відповідача надано, зокрема, копію комерційної пропозиції виробника товару №1529 від 01.09.2022, Сертифікат відповідності за №UA.BR.10386.84-22 термін дії з 26 серпня 2022 року по 25 серпня 2023 року на продукцію “Профілі з полівінілхлориду для вікон та дверей систем SOFTLINE 70”, згідно якого вказана продукція відповідає вимогам ДСТУ EN 12608-1:2021; сертифікат відповідності №А32380145-23091 на продукцію “Фурнітура металева та пластикова Winkhaus для блоків та віконних дверей” відповідає вимогам ДСТУ Б В.2.6-13:2006 “Вироби замкові і скоб`яні. Загальні технічні умови, пп.5.3.1-5.3.5, 5.4.2, 5.4.3, 5.5.1, 5.7.3; ДСТУ Б В.2.6-28:2006 “Замки і заскочки для дверей. Технічні умови” , пп 5.4.1, 5.5.1, 5.9”.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 509 ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до вимог статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).
Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно із вимогами ст. 682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.
Статтею 684 ЦК України передбачено правові наслідки передання некомплектного товару. Зокрема у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором: 
1) пропорційного зменшення ціни;
2) доукомплектування товару в розумний строк.
Якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором:
1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний;
2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.
Згідно із ч.ч 1,2,3 ст. 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Пропозиція товару в рекламі, каталогах, а також інших описах товару, звернених до невизначеного кола осіб, є публічною пропозицією укласти договір, якщо вона містить усі істотні умови договору.
Виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу (ст. 699 ЦК України).
Відповідно до ст. 700 цього ж Кодексу, продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. 
Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено,- в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. 
Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв`язку з відсутністю у нього такої інформації.
Враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі договору купівлі продажу від 01.09.2022, за яким позивач придбав у відповідача товар, застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такий відповідає ознакам споживчого договору.
Так, згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01 лютого 2013 року, незалежно від виду укладених громадянами договорів їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт.
Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом.
Згідно із визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб;
Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: 
а) він взагалі не може бути усунутий;
б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;
в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором;
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 покликався власне на те, що за результатами проведеного монтажу уповноваженими представниками відповідача, ним виявлено істотні недоліки усіх п`яти віконних конструкцій, а саме: при відкритті вікон в режим вентиляції (часткове верхнє відкриття - нахил) не відбувається фіксація вікна в певній позиції та простежуються вібрації. 
Однак, позивачем не зазначено, за яким критерієм він відносить виявлені недоліки до категорії істотних, з врахуванням визначення поняття істотного недоліку, навденого в преамбулі ЗУ «Про захист прав споживачів».
В свою чергу, положеннями частин першої, третьої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Зазначене вище кореспондується з положеннями частини другої статті 678 ЦК України, згідно якої у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) у покупця виникає право (за його вибором): відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміну товару.
Таким чином, відповідно до згаданих норм процесуального та матеріального закону, спосіб захисту прав споживача обирає сам позивач.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Матеріалами справи стверджується, що позивач під час оформлення у ФОП ОСОБА_1 замовлення на 5 металопластикових вікон попередньо погодив з менеджером магазину деталі щодо замовлення, зокрема щодо розміру вікон, їхній тип, профіль, фурнітура та заповнення. Замовлення відображалось у комерційній пропозиції №1529 від 01.09.2022. Вартість товару та наданих послуг з монтажу/ встановлення вікон визначалась також у замовленні клієнта №1529 від 01.09.2022. 
Таким чином, погодившись на пропозицію укласти усний договір купівлі-продажу товару металопластикових вікон, позивач сплатив аванс у розмірі 42 500 грн. Згодом було сплачено ще 24 000 грн.
У погоджені сторонами строки, відповідачем встановлено замовлені позивачем віконні конструкції відповідної комплектації. 
Прийнявши роботу, позивач оплатив решту суми – 18000 грн. Жодних претензій щодо якості товару чи інших недоліків по встановленню вікон позивач не висловив. 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення сплачених грошових коштів за товар в сумі 84 500 грн. позивач стверджував, що комплектність фурнітури встановлених йому віконних конструкцій не відповідає тим, які він мав намір придбати. Зокрема, при відкритті вікон в режимі вентиляції не відбувається фіксація вікна в певній позиції.
Водночас, жодних належних та допустимих доказів того, що саме на таку комплектацію віконних конструкцій позивач оформляв замовлення у ФОП ОСОБА_1 під час погодження комерційної пропозиції №1529 від 01.09.2022, матеріали справи не місять. 
Скеровуючи 02.11.2022 ФОП ОСОБА_1 претензію по замовленню №1529 від 01.09.2022, ОСОБА_3 не зазначив яких саме заходів має вжити продавець для усунення недоліків виконаних робіт. Окрім того, матеріали справи не містять доказів про отримання ФОП ОСОБА_1 вказаної претензії. 
При цьому, заявляючи про стягнення коштів, позивач не ставив питання про розірвання договору купівлі-продажу із застосуванням наслідків такого розірвання.
Зважаючи на те, що як норми цивільного законодавства, так і норми Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають наслідки передання покупцю некомплектного товару чи неналежної якості, проте позивач звертаючись до суду з означеним позовом свої позовні вимоги належним чином не обґрунтував, не вказав чітко, які саме норми були порушені відповідачем та які правові наслідки настають у такому випадку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не визначено і не обґрунтовано, в чому саме полягають порушення прав і законних інтересів позивача з боку ФОП ОСОБА_1 , якими саме діями чи бездіяльністю допущено порушення відносно споживача, при цьому позивачем у повній мірі не доведено, що віконні конструкції, замовлені у ФОП ОСОБА_1 , мали істотні недоліки, що позбавляло позивача можливості використовувати їх за призначенням. 
Судом правильно надано правову оцінку наданим стороною позивача доказам. Підстави для визнання їх належними, допустимими та достатніми доказами відсутні. 
Щодо відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавець вказує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст. ст. 4, 22 Закону про захист прав споживачів).
Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4. ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Позивач не надав суду достатніх доказів тому, що йому були завдані моральні страждання діями відповідача, внаслідок недоліків продукції чи дефекту робіт, докази прямого причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення. 
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий                                                 А.В.Ніткевич

Судді:                                                         С.М.Бойко

С.М.Копняк