ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року 
м. Київ

cправа №  922/977/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2023
(головуючий - Шутенко І.А., судді Гребенюк Н.В., Слободін М.М.)
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.05.2023
(суддя - Трофімов І.В.)
у справі №922/977/22
за позовом Приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок»
до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини»
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 29.2-02/2889 від 09.10.2023 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 922/977/22 у зв`язку із відпусткою судді Губенко Н.М.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 для розгляду справи № 922/977/22 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: Кролевець О.А. - головуючий суддя, судді: Вронська Г.О., Баранець О.М.

Історія справи

1.          Приватне акціонерне товариство «Енергетична компанія «Барвінок»  (далі - ПАТ «ЕК «Барвінок», позивач) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (далі - АТ «Українські енергетичні машини», АТ «Укренергомашини», відповідач), в якому просило суд:
- стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» грошові кошти в сумі  27 249 502,47 грн, з яких: основний борг у розмірі 24 692 007,84 грн, 3% річних у розмірі 263 885,31 грн, втрати від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн, та стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

2.          Рішенням господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 позов задоволено. Стягнуто з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ПАТ «ЕК «Барвінок» грошові кошти в сумі 27 249 502,47 грн, з яких: основний борг у розмірі 24 692 007,84 грн, 3% річних у розмірі 263 885,31 грн, втрати від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн, а також судовий збір у розмірі 408 742,54 грн. Вирішено, що відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України органом (особою), що буде виконувати рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 24   692   007,84 грн, починаючи з 30.06.2022 року і до моменту остаточного виконання рішення суду.

3.          Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 стягнуто з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 140   000,00 грн.

4.          Рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем у частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 263 885,31 грн та втрат від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 не оскаржувалось жодною із сторін.

5.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 в частині стягнення з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ПАТ «ЕК «Барвінок» 3% річних у розмірі 263 885,31 грн та інфляційних втрат у сумі 2 293 609,32 грн залишено без змін. Крім того стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000,00 грн.

6.          Постановою Верховного Суду  від 29.06.2022 рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 у справі №922/977/22   залишено без  змін.

7.          11 жовтня 2022 року, на виконання вище вказаних рішень, судом видано відповідні накази.

8.          ПАТ «ЕК «Барвінок» (стягувач) звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВПВР) із заявою (від 28.10.2022 за вих.№40) про примусове виконання наказу від 11.10.2022 про стягнення 27   658 245,01 грн та відкриття виконавчого провадження.

9.          У зазначеній заяві стягувач вказав, що у боржника є відкритий рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК» (м. Київ, 01032, вул. Симона Петлюри,30) IBAN UA173395002600201232026000001, надавши відповідні докази.

10.          09 листопада 2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Гречухом Олегом Ярославовичем (далі - державний виконавець) винесено:
- постанову про відкриття виконавчого провадження № 70292357;
- постанову про арешт коштів боржника;
- постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;
- постанова про стягнення виконавчого збору.

11.          10 листопада 2022 року боржником подано заяву до Відділу примусового виконання рішень про скасування постанови державного виконавця від 09.11.2022 про арешт коштів AT «Українські енергетичні машини».

12.          11 листопада  2022 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

13.          24 листопада 2022 року начальником Відділу примусового виконання рішень винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, в якій останній визнав дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження №70292357 такими, що вчинені з порушенням ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Також цією постановою скасовано постанову державного виконавця від 09.11.2022 про відкриття виконавчого провадження №70292357 та зобов`язано державного виконавця вжити заходів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

14.          24 листопада 2022 року, на виконання постанови начальника Відділу примусового виконання рішень, державним виконавцем винесено:
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про арешт коштів боржника» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про зупинення вчинення виконавчих дій» від 11.11.2022;
- повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

15.          02 грудня 2022 року до Господарського суду Харківської області від Приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок» надійшла скарга (вх.№15363) на неправомірні дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій скаржник просить:
1. Визнати неправомірною постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.11.2022, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 70292357 від 09.11.2022 та зобов`язано державного виконавця вжити заходів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
2. Визнати неправомірними процесуальні документи, прийняті 24.11.2022 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем, в межах виконавчого провадження № 70292357 при примусовому виконанні наказу № 922/977/22, виданого 11.10.2022 Господарським судом Харківської області:
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про арешт коштів боржника» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про зупинення вчинення виконавчих дій» від 11.11.2022;
- повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
3. Зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречуху Олега Ярославовича або іншу посадову особу зазначеного органу державної виконавчої служби, в порядку статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом відновлення виконавчого провадження № 70292357 з виконання наказу від 11.10.2022 № 922/977/22, виданого Господарським судом Харківської області.

16.          Скарга мотивована тим, що стягувач, звертаючись до виконавця із заявою на  примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна (у місцезнаходженні такого майна).

17.          Позивач скористався своїм правом вибору, наданого ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та пред`явив виконавчий документ за місцем майна боржника з наданням копій документів, які підтверджують, що майно знаходиться на території Шевченківського району м. Києва, на яку поширюється компетенція Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Короткий зміст оскаржуваних ухвали та постанови судів попередніх інстанцій

18.          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.05.2023 у справі                         № 922/977/22, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2023, скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок» на дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вх.№15363 від 02.12.2022) задоволено.

Визнано неправомірною постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.11.2022, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 70292357 від 09.11.2022 та зобов`язано державного виконавця вжити заходів у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Визнано неправомірними процесуальні документи, прийняті 24.11.2022 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем, в межах виконавчого провадження № 70292357 при примусовому виконанні наказу № 922/977/22 виданого 11.10.2022 Господарським судом Харківської області:
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про арешт коштів боржника» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 09.11.2022;
- постанову про скасування процесуального документу «Постанова про зупинення вчинення виконавчих дій» від 11.11.2022;
- повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречуху Олега Ярославовича або іншу посадову особу зазначеного органу державної виконавчої служби, в порядку ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом відновлення виконавчого провадження № 70292357 з виконання наказу від 11.10.2022  № 922/977/22, виданого Господарським судом Харківської області.

19.          Судові рішення мотивовані тим, що у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо), що і зробив скаржник надавши відповідні докази.

Стягувач не мав подавати докази знаходження на рахунках в АТ «ТАСКОМБАНК» коштів, що належать боржнику, а тому скасування постанови державного виконавця від 09.11.2022 про відкриття виконавчого провадження №70292357 з цих підстав було неправомірним.

20.          Судами попередніх інстанцій прийнято до уваги висновок щодо застосування ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15.

21.          Також суди попередніх інстанцій зазначають, що законодавча заборона, передбачена абз. 15 п. 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», стосується саме місця (території) відкриття виконавчого провадження і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення, а не місця реєстрації (розташування) боржника.

Законодавство не містить заборони вчиняти виконавчі дії щодо юридичної особи, місцезнаходженням (реєстрацією) якої є територія територіальної громади, яка включена до Переліку поза межами такої території. Відповідна заборона стосується виключно території проведення виконавчих дій (відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень).

22.          Судами попередніх інстанцій прийнято до уваги висновки Верховного суду, викладені в постановах від 23.03.2023 у справі № 905/2368/15, від 24.04.2023 у справі № 910/5953/17, від 10.05.2023 у справі № 904/1708/22.

23.           Суди попередніх інстанцій зазначають, що стягувач звернувся до відділу державної виконавчої служби, який знаходиться у місті Києві, та надав докази відкритих рахунків в банку, який також знаходиться у місті Києві, а отже вжиття заходів примусового виконання спірного рішення можливо в місті Києві.

24.          Щодо тверджень боржника про те, що відкриваючи виконавче провадження державний виконавець має переконатися, чи включений боржник до переліку об`єктів великої приватизації, а переконавшись у цьому, має зупинити виконавче провадження до винесення постанов про стягнення виконавчого збору, арешт коштів/майна боржника, тощо або повернути виконавчий документ стягувачу, суди зазначили, що предметом розгляду даної скарги є винесення начальником Відділу примусового виконання рішень постанови, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 70292357, а не прийняття державним виконавцем постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

25.            АТ «Укренергомашини» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.05.2023 у справі №922/977/22, в якій просило Суд задовольнити касаційну скаргу відповідача, скасувати зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.          Скаржник у касаційній скарзі в якості підстав для касаційного оскарження вищезазначених судових рішень вказує  п. 2 ч. 2 ст. 287 та п. 4 ч. 3 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України.

27.          Відповідач зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 922/2665/17, від 21.05.2021 у справі № 905/64/15  та застосованих судами попередніх інстанцій.

28.          Скаржник вказує на те, що висновки, викладені в зазначених постановах, мають загальний характер, і в кожному конкретному випадку державний виконавець повинен визначити, чи є майно в боржника на території, яка підвідомча державному виконавцю.

29.          Відповідач зазначає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки роздруківка з сайту https://prozorro.gov.ua/ з  інформацією про рахунки АТ «Укренергомашини», відкриті у АТ «ТАСКОМБАНК», юридична адреса якого знаходиться в м. Києві, не можуть бути належними доказами.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

30.           У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, як законні та обґрунтовані.

31.          Позивач вказує на те, що питання правомірності  вчинення  державним виконавцем дій щодо винесення, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, вже розглядалося в судовому порядку в межах цієї справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2022 у справі                                     № 922/977/22 у задоволенні скарги  АТ «Укренергомашини» на дії державного виконавця відмовлено. Постановою Східного апеляційного господарського суду від  25.01.2023 зазначену ухвалу залишено без змін.

Позиція Верховного Суду

32.          Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

33.          Відповідач у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі                              № 922/2665/17, від 21.05.2021 у справі № 905/64/15  та застосованих судами попередніх інстанцій.

Також відповідач вказує на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 

34.          Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

35.          Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

36.          Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

37.          Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

38.          Згідно з ч. 1 ст. 5 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

39.          Відповідно до ч. ч. 1, 4  ст. 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

40.          Тобто державний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби.

41.          За приписами ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

42.          Суд зазначає про те, що Закон України «Про виконавче провадження» є Законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція, в редакції на момент виникнення даних правовідносин)  визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

43.          За приписами ч. 4 розд. І Інструкції Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

44.          Згідно з п. 10 розд. ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

45.          За приписами п. 3 розд. ІІІ Інструкції у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

46.          Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише на предмет того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби. 

47.          Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 873/80/22 вказав на те,  що зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині першій статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

48.          Таким чином, стягувач, звертаючись до виконавця з заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви), докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

49.          Тобто у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).

50.          Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

51.          З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статей 13, 18, 26, 36, 48, вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

52.          Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

53.          На стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не на предмет фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: за доданими стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказами місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

54.          За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

55.          За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.

56.          У виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

57.          Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі № 925/384/21 вказав на те, що суди при розгляді скарг на рішення, дії/бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 11 (або 12, 28, у залежності від того, яка редакція Інструкції підлягає застосуванню) пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема, рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

58.          Подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду, зокрема: від 22.06.2023 у справі № 925/791/21, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19, від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14, від 25.06.2021 у справі № 905/2214-908/5, від 21.05.2021 у справі №905/64/15.

59.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, при зверненні позивача до ВПВР із заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження, позивач вказав, що у боржника є відкритий рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК» (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) ІВАN НОМЕР_1 , надавши відповідні докази.

Наявність рахунку в Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» в зазначеному банку підтверджується додатковими угодами, укладеними боржником, як переможцем державних тендерів, зокрема, додатковою угодою №1 від 21.09.2022 до договору №15-6080/53-123-04-21-07175 від 08.10.2021, укладеною з Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яку  відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» розміщено на майданчику Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-09-14-000327-a, та додатковою угодою №6 від 03.10.2022 до договору №15-1430 від 17.03.2021, укладеною з Приватним акціонерним товариством «Укргідроенерго», яку  відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» розміщено на майданчику Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02-17-003138-с.

Як убачається із зазначених додаткових угод, Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» в графі «Банківські реквізити» зазначено поточний рахунок № IBAN НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК», адреса банку: Україна, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідні додаткові угоди оприлюднені через авторизований електронний майданчик на веб-порталі уповноваженого органу Prozorro.gov.ua та додані до заяви позивача про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження.

60.           Крім того, Верховний Суд взяв до уваги те, що питання правомірності  вчинення  державним виконавцем дій щодо винесення, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, вже розглядалося в судовому порядку в межах цієї справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2022 у справі                                     № 922/977/22 у задоволенні скарги  АТ «Укренергомашини» на дії державного виконавця відмовлено. Постановою Східного апеляційного господарського суду від  25.01.2023 зазначену ухвалу залишено без змін.

61.          З огляду на те, що стягувачем надано докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для задоволення скарги ПАТ «Енергетична компанія «Барвінок» на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

62.          Відповідач у касаційній скарзі просить Суд відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 922/2665/17, від 21.05.2021 у справі № 905/64/15  та застосованих судами попередніх інстанцій.

63.          Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

64.          Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

65.          Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

66.          Оскільки основним завданням Верховного Суду відповідно до положень частини 1 статті 36 Закону «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики, тому для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу.

67.          Колегія суддів зазначає, що скаржник посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, проте не обґрунтовує таку необхідність відступлення.

Скаржник лише зазначає, що висновки, викладені в зазначених постановах, мають загальний характер, і в кожному конкретному випадку державний виконавець повинен визначити, чи є майно в боржника на території, яка підвідомча державному виконавцю.

68.          Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, такого змісту: «з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання».

69.          Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

70.          Водночас, скаржником у касаційній скарзі не наведено вагомих і достатніх аргументів, які б свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.12.2021 у справі          № 922/2665/17, від 21.05.2021 у справі  № 905/64/15, а саме: не доведено наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

71.          Слід зазначити, що підставою передачі справи № 905/64/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду була ч. 2 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України, а саме: необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії судів іншої судової палати Касаційного господарського суду від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, оскільки існують різні підходи щодо застосування цих норм матеріального права при вирішенні питання правомірності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за наявності відомостей про відкриті рахунки у банківських установах за місцезнаходженням у виконавчому окрузі приватного виконавця.

72.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 зазначила, що стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

73.          Зазначені висновки є чіткими, зрозумілими й сприяють однозначному застосуванню норм права, така позиція є сталою і послідовною та неодноразово викладалася Верховним Судом у постановах. 

74.          Верховний Суд, виходячи з наведених вище мотивів і міркувань у цій постанові, дійшов висновку стосовно відсутності вмотивованої, обґрунтованої необхідності для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.12.2021 у справі № 922/2665/17, від 21.05.2021 у справі  № 905/64/15.

75.          Відповідач зазначає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки роздруківка з сайту https://prozorro.gov.ua/ з  інформацією про рахунки АТ «Укренергомашини», відкриті у АТ «ТАСКОМБАНК», юридична адреса якого знаходиться в м. Києві, не можуть бути належними доказами.

76.          За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

77.          Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

78.          Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19.

79.          Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

80.          Водночас у силу приписів ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

81.          Проте наведені у касаційній скарзі доводи у цій частині фактично стосуються не ухвалення судом судового рішення з урахуванням недопустимих доказів, а необхідності їх переоцінки, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі, у той час як відповідно до положень ст. 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

82.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

83.          Частиною 3 ст. 304 ГПК України передбачено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

84.          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

85.          Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

86.          За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга - залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

87.          З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення.

2.  Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.05.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 у справі №922/977/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець

Судді          О. М. Баранець

          Г. О. Вронська