20.11.23
22-ц/812/1259/23

Провадження №22-ц/812/1259/23 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року                                      м. Миколаїв
                                                                                  Справа № 485/948/23

Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за позовом 
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Соловйовим О.В., 26 вересня 2023 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 26 вересня 2023 року,

у с т а н о в и в:

У серпні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" (далі-Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28 серпня 2012 року (кредитний договір). Відповідачці було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у відповідача станом на 11 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 44197,67 грн, з них: 35976,77 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8220,90 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування, а саме розмір процентів. При цьому надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами. З урахуванням фактично здійснених відповідачкою витрат у сумі 49771,03 грн., та внесених коштів на картку у сумі 51090,33 грн., суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту станом на 11 червня 2023 року відсутня, а навпаки існує переплата.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що при укладанні кредитного договору ОСОБА_1 надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач після отримання перевипущених карт здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалась пере випущеними картами, а також отримувала кредитні кошти. Банк зазначав, що ОСОБА_1 прийняла та погодилась з умовами кредитного договору, тому числі і щодо сплати відсотків, за такого суд неправомірно відмовив у стягненні відсотків. Крім того, вказував, що суд першої інстанції не мав жодних правових підстав вважати, що кошти, які відповідачка вносила на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність   та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" (далі-Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28 серпня 2012 року (кредитний договір). Відповідачці було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт по рахунку відповідачки неодноразово змінювався (а.с. 18). 
В анкеті-заяві від 28 серпня 2012 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 20).
До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті https://privatbank.ua .
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У заяві позичальника від 28 серпня 2012 року відсоткова ставка не зазначена. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" " та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вищевказані витяги з Тарифів та з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок збільшення тіла кредиту відбувалось погашення заборгованості ОСОБА_1 по процентам за користування кредитними коштами оплата яких не передбачена договором. Проте, доказів узгодження таких дій Банку із позичальником матеріали справи не містять. 
З урахуванням фактично здійснених відповідачкою витрат у сумі 49771 грн. 03 коп., та внесених коштів на картку у сумі 51090 грн. 33 коп., вбачається що заборгованість за тілом кредиту станом на 11 червня 2023 року відсутня, а навпаки існує переплата.
За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Доводи апеляційної скарги суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), а тому не можуть бути прийняті до уваги, а тому на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині не впливають та висновків суду не спростовують.
Доводи апелянта про те, що, відмовивши у стягненні процентів за користування кредитом,  суд порушив вимоги статей 1048, 1054 ЦК, статті 49 Закону «Про банки та банківську діяльність» та європейські стандарти щодо кредитних правовідносин, пов`язані з невірним розумінням підстав відмови в позові в цій частині. 
За нормами цивільного законодавства, проценти за користування позиченими коштами, а поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
При розгляді цієї справи суд не встановив узгоджених умов щодо сплати процентів та інших сум при укладенні кредитного договору 28 серпня 2012 року, тобто підстав для застосування договірних розмірів процентів. А вимог про стягнення цих сум з підстав та в розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК,  позивач не заявляв.
Висновків про безпроцентні умови кредитування ОСОБА_1 мотивувальна частина судового рішення не містить. Висновок суду про доведеність лише підстав повернення тіла кредиту ґрунтується на встановлених порушеннях порядку укладення кредитних договорів як договорів приєднання.
З цих же підстав не можуть вважатись порушеними і норми європейського договірного права, на що посилається апелянт.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК, якою закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Пояснення АТ КБ «Приватбанк» з розрахунком заборгованості відповідача за обліковою ставкою НБУ, які надані суду апеляційної інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»  залишити без задоволення.
Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:         Н.О. Шаманська   
     
Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.