ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/2030/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Суховарова А.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 ( суддя першої інстанції Чернова Ж.М.) в адміністративній справі №280/2030/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:
визнати незаконною бездіяльність вищого командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди з 29.04.2022 по 04.06.2022 позивачу, у зв`язку з перебуванням в зоні ведення бойових дій;
зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 29.04.2022 по 04.06.2022 позивачу, у зв`язку з перебуванням в зоні ведення бойових дій, у розмірі 123 333,33 грн (сто двадцять три тисячі триста тридцять три гривні 33 коп);
визнати незаконною бездіяльність вищого командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 28.04.2022 та за період з 05.06.2022 по 20.03.2023 позивачу в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць;
зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 28.04.2022 та за період з 05.06.2022 по 20.03.2023 позивачу в загальному розмірі 351 000,00 грн (триста п`ятдесят одна тисяча гривень).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проходить військову службу за контрактом на посаді командира взводу важких машин роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ. В період з 29.04.2022 по 04.06.2022 був безпосередньо в зоні бойових дій на Запорізькому напрямку. Зазначає, що за весь період служби з дня повномасштабного вторгнення не отримував додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць. За період свого перебування в зоні ведення бойових дій (з 29.04-04.06.2022) позивач також не отримував додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Позивач вважає бездіяльність вищого командування військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди протиправною та такою, що порушила основні права та інтереси позивача. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 позовні вимоги  задоволені частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у невиданні наказів про виплату ОСОБА_1 за період з 29.04.2022 по 04.06.2022, у зв`язку з перебуванням в зоні ведення бойових дій, додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Зобов`язано     Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України видати накази про виплату ОСОБА_1 за період з 29.04.2022 по 04.06.2022, у зв`язку з перебуванням в зоні ведення бойових дій,  додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у невиданні наказів про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 28.04.2022 та з 05.06.2022 по 20.03.2023, в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Зобов`язано     Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України видати накази про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 28.04.2022 та з 05.06.2022 по 20.03.2023, в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.1ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
          Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 в період з 22.06.2021 по 31.03.2023 проходив військову службу за контрактом у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 22.06.2021 №142 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за контрактом із ГУ НГУ (м.Київ) та призначений наказом КНГУ від 23.06.2021 №113 о/с командиром взводу важких машин роти матеріального забезпечення, ВОС – 2610013, з 22.06.2021.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.01.2023 №14, ОСОБА_1 з 13.01.2023 приступив до виконання обов`язків за посадою командира взводу важких машин роти матеріального-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , (ВОС-7035003), призначеного наказом начальника Південного Одеського територіального управління НГУ від 09.01.2023 №2о/с.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.03.2022, номер кримінального провадження: 42022081370000043, 04.03.2022 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ лейтенант ОСОБА_1 ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом обману в умовах воєнного стану.
Вироком від 27.01.2023 по справі № 336/2126/22 провадження № 1-кп/336/329/23, затверджено угоду про визнання винуватості від 04 квітня 2022 року у кримінальному провадженні №42022081370000043 від 05.03.2022, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_1 , з іншого боку, в присутності захисника. (а.с. 53-56).
ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст.     403     та ч. 3 ст.     413 КК України.
Призначено ОСОБА_1 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 4     ст. 409 КК України     у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Призначено ОСОБА_1 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 3     ст. 413 КК України     у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1     ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі     ст. 75 КК України, у рахуванням узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання, звільнено      ОСОБА_1 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки у відповідності до     ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації або командира військової частини; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації або командиром військової частини.
На період проходження військової служби нагляд за      ОСОБА_1 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини за місцем проходження військової служби, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
На підставі     ст. 54 КК України     позбавлено ОСОБА_1 військового звання “лейтенант”.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.03.2023 №99 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення колишнього старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою командира взводу важких машин 2-ої автомобільної роти автотранспортного батальйону військової частини НОМЕР_1 Південного ОТО та звільненого відповідно до підпункту “в” п.3 ч.5 ст.26 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” з військової служби командувача НГУ від 17.03.2023 №58 о/с у запас ЗСУ, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, 31.03.2023 та для взяття на військовий облік направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 та розпорядженням командувача Національної гвардії України від 10.02.2023 № Р-16 “Про грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України”, виплатити:
грошову компенсацію за не використані 30 календарних діб щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 08 календарних діб щорічної основної відпустки за 2023 рік;
компенсацію за 112 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2023 роки.
У відповідь на адвокатський запит, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 03.03.2023 №3/29/12-1093 повідомила про те, що виплата додаткової винагороди передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022, однак накази командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та документи на виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 не надано, оскільки зазначений військовослужбовець до наказів на виплату не вносився, документи на нього не готувалася. Також на адресу представника позивача надані копії документів, зокрема, витяг з бойового розпорядження від 16.04.2022 №32/дск, витяг з журналу бойових дій за 19.04.2022, витяг з підсумкового бойового донесення за 22.04.2022, витяг з журналу бойових дій за 29.04.2022, витяг з журналу бойових дій за 04.06.2022, довідка про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 12.04.2023 №2202 тощо.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 НГУ про доходи від 18.05.2023, ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за період лютий 2022 року по березень 2023 року у розмірі 327008,22 грн; не нараховано додаткову винагороду за період лютий 2022 року по березень 2023 року, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями особистої картки на грошове забезпечення №1424, №814.  
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.    
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
          Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
          Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).
          Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
          Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
          Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 та №58/2023 від 06.02.2023, строк дії воєнного часу продовжувався.
          На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту  Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. та до 100 000,00 грн.
          Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
          Відповідно до п.1 Постанови №168 (в первісній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
          Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
          Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 до зазначеної вище Постанови № 168 були внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів та поліцейським доповнено словами а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.
          У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 до постанови Кабінету Міністрів України № 168 були внесені зміни, відповідно до яких в абз. 1 п. 1 слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
          Аналіз наведених норм права дозволяє колегії суддів дійти висновку, що на період дії воєнного стану (який було запроваджено Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та в подальшому строк дії якого в Україні було продовжено), військовослужбовці мають право на виплату додаткової винагороди та додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
          При цьому, у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
          З наведеного слідує, що сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.
          Відповідно до п.3 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 №248 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
          Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
          Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
          Положеннями пунктів 5 та 6 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 №248 визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
          Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
          З наведеного слідує, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, наведеною у телеграмі МОУ від 07.03.2022 №248.
          Матеріалами справи підтверджено, що, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 03.03.2023 №3/29/12-1093 повідомила позивача про те, накази командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та документи на виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 не надано, оскільки зазначений військовослужбовець до наказів на виплату не вносився, документи на нього не готувалася. Також на адресу представника позивача надані копії документів, зокрема, витяг з бойового розпорядження від 16.04.2022 №32/дск, витяг з журналу бойових дій за 19.04.2022, витяг з підсумкового бойового донесення за 22.04.2022, витяг з журналу бойових дій за 29.04.2022, витяг з журналу бойових дій за 04.06.2022, довідка про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 12.04.2023 №2202 тощо.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 НГУ про доходи від 18.05.2023, ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за період лютий 2022 року по березень 2023 року у розмірі 327008,22 грн; не нараховано додаткову винагороду за період лютий 2022 року по березень 2023 року, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями особистої картки на грошове забезпечення №1424, №814.  
Водночас, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.
          При цьому колегія суддів зазначає, що лише сам факт виконання позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) в період дії воєнного стану в Україні, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168, а також не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди.
Крім того, не можуть бути підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях і відповідних заходах бойові накази (розпорядження), оскільки сама по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є безумовним доказом його виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. 
          Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
          Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду  скасуванню.
          Відповідно до положень ч.1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
          Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 в адміністративній справі №280/2030/23 скасувати.
          Прийняти нову постанову.
          У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
          Постанова набирає законної сили  14 листопада 2023 року та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України
          Повне судове рішення  складено 17 листопада 2023 року.   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров