Справа № 303/4169/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ДЖУГИ С.Д., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/4169/22 за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші Андрія Михайловича про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року, повний текст якого складено 27 грудня 2022 року, головуючий суддя Кость В.В., -

встановив:

27.06.2022 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла адвокат Лишенко Н.С., звернувся до суду з позовною заявою без зазначення в ній відповідача, вказавши третьою особою (без вказівки на інші ознаки її процесуального статусу) Мукачівську державну нотаріальну контору, про скасування реєстрації права власності та визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині, якою просив:
скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , в частині, яка належить ОСОБА_1 як обов`язкова частка спадку;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , на підставі належної йому обов`язкової частки (а.с. 1-3).

08.07.2022 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла адвокат Лишенко Н.С., у порядку виправлення недоліків позовної заяви подав до суду нову її редакцію, відповідно до якої позов пред`явив до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А.М. про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 27-28).
Змінений позов остаточно мотивувався таким.
У 2004 році за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Мукачівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 182/2004.
Станом на 08.01.2004 будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , однак, уже станом на 30.09.2005 будинок виявився зареєстрованим у цілому на праві власності за ОСОБА_2 .
Тим часом, позивач ОСОБА_1 на момент заведення спадкової справи отримував пенсію за віком і відповідно до положень ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.
Звернувшись до Мукачівської державної нотаріальної контори по свідоцтво про право на спадщину щодо обов`язкової частки у спадщині позивач отримав постанову державного нотаріуса Плеші А.М. від 19.11.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вмотивовану тим, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Однак, у 2005 році сестра позивача ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на будинок у цілому.
Таким чином, позивач був незаконно позбавлений обов`язкової частки у спадковому майні.
У разі порушення права спадкоємця на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2005 у справі № 2-1905/2005, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, не вирішувалося питання про обов`язкову частку ОСОБА_1 у спадщині.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» і Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України справи про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в позовному провадженні як спір про право.
Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо спадкування, позивач ОСОБА_1 остаточно просив:
визнати незаконною відмову державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші Андрія Михайловича у вчиненні нотаріальної дії від 19.11.2021 № 526/02-31.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.12.2022 у зміненому позові відмовлено (а.с. 83-90).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивач не надав державному нотаріусу необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів щодо родинних зв`язків зі спадкодавцем і правовстановлюючих документів на нерухоме майно, тож у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено з додержанням вимог закону.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 93-95). У скарзі посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає таке.
Суд не розібрався в обставинах справи та не дав належної оцінки доказам, поданим позивачем.
Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус вказав дві підстави для цього: відсутність документів, які підтверджують родинні зв`язки позивача, і відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Однак, на час розгляду справи такі документи були наявні. Державний нотаріус не вимагав від позивача будь-яких додаткових документів, а лише запросив його для оформлення спадщини.
Необхідні документи знаходяться в інвентаризаційній справі на будинок і в спадкових справах, які оглядалися судом першої інстанції.
З огляду на фактичні обставини справи та приписи законодавства, позивач має право на обов`язкову частку у спадщині і право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині.
Позивач просить рішення суду скасувати і задовольнити позов:
скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , в частині, яка належить ОСОБА_1 як обов`язкова частка спадку;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , на підставі належної йому обов`язкової частки. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;
правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав;
кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб;
у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
сторони на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;
кожна сторона зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;
за загальним правилом:
обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;
обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній або справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Таким чином, до суду по захист своїх прав може звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

З наявних на стадії апеляційного розгляду справи матеріалів включно з інвентарною справи № 11/31 на житловий будинок АДРЕСА_1 убачається таке.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 67, 101 та ін.).

У АДРЕСА_1 , дані про який в інвентарній справі фіксуються щонайменше з 1928 року в якості спадкового майна, з якого:
2/3 частки на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1949 придбав ОСОБА_3 , за яким 2/3 частки домоволодіння були зареєстровані на підставі постанови Облвиконкому Закарпатської області від 06.06.1949 № 809 і постанови Мукачівського міськвиконкому від 30.06.1949 № 760;
1/3 частку на підставі ухвали Народного суду І-ї дільниці міста Мукачева від 28.10.1955 і набув у власність ОСОБА_3 за яким, 1/3 частка домоволодіння була зареєстрована на підставі постанови Мукачівського міськвиконкому від 30.06.1949 № 760;
у подальшому ОСОБА_3 вказувався як власник домоволодіння;
20.05.1966 домоволодіння по АДРЕСА_2 як новозбудоване було зареєстроване за ОСОБА_3 у цілому (а.с. 2, 4, 6, 10, 28, 29, 41, 62 та ін. і.с. № 11/31).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с 64), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 182/2004, заведеної Першою мукачівською державною нотаріальною конторою 30.04.2004 (а.с. 56-68), та іншими матеріалами справи.

Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Мукачівської державної нотаріальної контори подали 30.04.2004 ОСОБА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 (а.с. 57, 58).

Окрім осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, до спадкування за ОСОБА_4 державним нотаріусом Ковач Н.О. були закликані також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с. 59, 60), даних про прийняття якими спадщини у справі немає.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2005 у справі 2-1905/2005, примірник якого в інвентарній справі № 11/31 містить відмітку про набрання рішенням законної сили 10.05.2005, установлено, що:
10.01.1996 ОСОБА_3 склав заповіт на користь доньки ОСОБА_2 ;
рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.01.2005 встановлено факт прийняття дружиною ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_2 – ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 ;
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2 ;
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
все майно, що за життя належало батькам ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , складалося з домоволодіння АДРЕСА_1 та грошових вкладів, належить ОСОБА_2 і за нею слід визнати право власності на це майно;
рішенням суду встановлено право власності ОСОБА_2 на будинковолодіння АДРЕСА_1 , що складається з жилого будинку, літньої кухні, навісу, двох сараїв, споруд та замощення, а також на грошові вклади, які знаходяться на відповідних рахунках у Мукачівському відділенні Ощадбанку (а.с. 10, а.с. 107-108 і.с. № 11/31).

Право власності в цілому ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано 30.09.2005 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2005 у справі 2-1905/2005 (а.с. 14).

У справі відсутні дані про подання ОСОБА_1 свого часу у спадковій справі № 182/2004 заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на обов`язкову частку в спадщині, про оспорювання ним судовим порядком права власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно, про оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2005 у справі 2-1905/2005 тощо.

19.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори по свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його матері ОСОБА_4 на обов`язкову частку в домоволодінні АДРЕСА_1 та належній до нього земельній ділянці, у чому йому постановою державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А.М. від 19.11.2021 № 526/02-31 було відмовлено, оскільки нотаріусу не були подані документи, які посвідчують родинні зв`язки та право власності на майно (а.с. 6).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; діти спадкодавця належать до першої черги спадкоємців за законом (ст.ст. 11, 1216-1218, 1261 ЦК України).

Повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка); розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (ст. 1241 ч. 1 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1296 ч. 1, ст. 1297 ч. 1 ЦК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач – особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач – особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси, в тому числі, спір щодо права на обов`язкову частку в спадщині при спадкуванні за заповітом (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, а спір щодо права власності на нерухомість (зокрема, на житловий будинок, набутий у власність у порядку спадкування) виникає з особами, законних прав та інтересів яких він стосується, права яких таким визнанням прав на майно порушуються. Відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визнання права власності на майно в порядку спадкування (в тому числі, як права на обов`язкову частку в спадщині), є спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідачами в справі за позовом про визнання права власності на нерухомість є вищевказані особи, які мають свої законні права та інтереси в такому спорі.

Видача свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням права на обов`язкову частку у спадщині, є нотаріальною дією (ст. 34 ч. 1 п. 3 Закону України «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII), п.п. 4, 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595) (Порядок вчинення нотаріальних дій)).

Підстави та порядок відмови у вчиненні нотаріальної дії визначені ст. 49 Закону № 3425-XII, главою 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, які передбачають, що: нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі, в якій зазначити порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Особа, прав та інтересів якої стосується нотаріальна дія, вправі оскаржити до суду нотаріальну дію або відмова в її вчиненні (ст. 50 ч. 1 Закону № 3425-XII, п.п. 1, 2 глави 14 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій).

Позивач ОСОБА_1 не надав ніяких доказів, які б свідчили про те, що він разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в межах обов`язкової частки в спадщині після смерті його матері ОСОБА_4 подав 19.11.2021 державному нотаріусу ОСОБА_8 всі необхідні для видачі такого свідоцтва документи, а відтак не подав і доказів неправомірності за таких обставин відмови нотаріуса, який за загальним правилом вчиняє нотаріальну дію за фактом наданих йому заявником документів, у видачі свідоцтва. Відповідні висновки суду першої інстанції правильні та відповідають обставинам розгляду справи.

Нотаріус може бути відповідачем у справі за позовом, у якому особа оскаржує відмову у вчиненні нотаріальної дії, постанову про таку відмову, якщо спір стосується виключно особи, яка звернулася по вчинення відповідної нотаріальної дії (зокрема, по видачу свідоцтва про право на спадщину в межах обов`язкової частки у спадщині), та нотаріуса, до прикладу: порушення конкретного порядку вчинення нотаріальної дії, порядку оформлення та видачі документів, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; певні дії у відповідній процедурі особисто нотаріуса; оцінка і тлумачення нотаріусом документів, поданих особою для вчинення нотаріальної дії, тлумачення заповіту в контексті прав суто особи, яка звернулася по вчинення нотаріальної дії, що не стосується прав інших спадкоємців, тощо.

У разі ж, якщо нотаріальна дія оскаржується особою у контексті її спору про право цивільне з іншою особою, у контексті вимог, якими оспорюються цивільні права іншої особи, обсяг цих прав, якими ставиться питання про визнання і встановлення цивільних прав особи, яка відповідні вимоги пред`являє, і т.ін. нотаріус не є учасником спірних правовідносин і не є належною стороною в спорі, позаяк такою є саме особа, з якою реально має місце відповідний спір.

Як було з`ясовано тільки під час апеляційного розгляду справи з пояснення позивача та з наданих ним суду документів, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується Свідоцтвом серії НОМЕР_1 про смерть, виданим Виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 04.08.2020. Позивач ОСОБА_1 апеляційному суду повідомив також, що фактично претендує на весь будинок АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_2 померла, її цивільна правоздатність припинилася (ст. 24, ст. 25 ч.ч. 1, 4 ЦК України) ще до пред`явлення позову, що розглядається, про що позивач замовчав, не зазначив у заяві, не повідомив офіційно суду першої інстанції, не надав цьому суду наявних у нього документів. Такі дії не відповідають засадам добросовісності у цивільних і процесуальних відносинах.

За встановлених у справі обставин спір щодо права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи на його частину, рівно як і спір щодо законності нотаріальної дії, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину цього домоволодіння, безпосередньо стосувався б законних прав та інтересів ОСОБА_2 , ці питання відповідно до закону не могли б вирішуватися без її участі. Оскільки на час пред`явлення позову ОСОБА_2 померла, відповідний спір стосується її спадкоємців, коло яких позивач не вказав.

Цивільний процес апріорі не може виникнути і тривати як за вимогою від імені особи, так і щодо фізичної особи, правоздатність якої припинилася (особи, яка померла), такий процес у разі його виникнення по суті позбавлений правового значення і не може мати законних правових наслідків. До ОСОБА_2 позов не був пред`явлений, а в разі пред`явлення такого відповідно до стадії, на якій було б з`ясоване питання про час смерті ОСОБА_2 , у відкритті провадження в справі належало б відмовити або належало б закрити провадження в справі, що не може розглядатися в порядку цивільного судочинства щодо особи, яка померла, і питання про процесуальне правонаступництво щодо відповідача в такій справі не може бути вирішене (ст. 186 ч. 1 п. 1, ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України). До спадкоємців ОСОБА_2 позов теж не пред`являвся.

З урахуванням зміни предмета позову він був пред`явлений до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А.М., у такій редакції був підтриманий позивачем і, відповідно, був вирішений судом першої інстанції, який з огляду на фактичні обставини справи та неподання доказів за будь-яких умов не мав підстав для задоволення пред`явленого до цього відповідача позову. Не мав суд і відомостей, які б давали підстави для застосування норм ст. 186 ч. 1 п. 1, ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України.

Тим часом, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 поставив вимоги, які були заявлені ним первісною редакцією позову і які суд першої інстанції не вирішував. Зважаючи на положення ст. 367 ч. 6 ЦПК України і на встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, апеляційний суд не має підстав для задоволення апеляції зі скасуванням рішення суду, скасуванням реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 в частині, яка належить ОСОБА_1 як обов`язкова частка спадку, та визнанням за позивачем права власності на частину цього будинку на підставі належної йому обов`язкової частки за жодних умов, оскільки такі вимоги не розглядалися судом першої інстанції.

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції щодо відмови в зміненому позові, пред`явленому до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А.М., без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 30 листопада 2023 року.

Судді