Постанова
Іменем України                                 
15 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 522/17695/20
провадження № 61-5016св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І.,
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                        Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне територіальне управління юстиції в Одеській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року під головуванням судді 
Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І. у справі за позовом першого заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2020 року прокурор звернувся до суду з позовом в якому просив:
1) визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д. С., індексний номер № 24328624 від 10 вересня 2015 року на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 15 кв. м, яке розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
2) визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 10 вересня 2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 15 кв. м, яке розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 
№ 11133645 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
4) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 травня 2016 року № 516  машиномісця № НОМЕР_1, площею 15 кв. м, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
5) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 
№ 14579330 про право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
6) зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, площею 15 кв. м, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_2 );
7) встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для припинення права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна № 722676251101, розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно;
8) вирішити питання про розподіл судових витрат.
Прокурор обґрунтовує свої вимоги тим, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Трейд» (далі - ТОВ «Берег-Трейд») було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ «Берег-Трейд» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,8121 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території.
19 січня 2011 року ТОВ «Берег-Трейд» та Обслуговуючий кооператив «Граніт» (далі - ОК «Граніт») уклали договір, згідно з яким ОК «Граніт» отримав право на ведення робіт з будівництва житлового комплексу за адресою: 
АДРЕСА_1 . Право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає - 3 746,08 кв. м площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10 % від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.
У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію.
16 липня 2015 року орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки 
від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка, площею 3,8121 га, передана орендодавцю. Власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка у оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.
Під час здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні № 42017160690000064 від 20 квітня 2017 року, зареєстрованому за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку на АДРЕСА_1 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.
Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24328624 від 10 вересня 2015 року зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_1 , яке не перебуває у житловому будинку, не було побудовано, як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.
Прокурор вважає, що державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 вересня 2015 року № 24328624, а Реєстраційна служба Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видала ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на спірний об`єкт із порушенням вимог чинного законодавства.
Незважаючи на те, що право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано незаконно, останній на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2016 року 
№ 516 продав зазначений вище об`єкт ОСОБА_2 .
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт, який не може бути зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а право власності інших осіб за угодами є похідним від законності набуття права власності первісним власником, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
При цьому, оскільки земельна ділянка, на які розташований спірний об`єкт, є власністю Одеської міської ради, вважав, що наявні підстави для зобов`язання відповідача звільнити її.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 27 травня 2021 року у задоволенні позову першого заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовив.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що:
- фактичним користувачем земельної ділянки, як прибудинкової території комплексу багатоповерхових будинків за адресою: АДРЕСА_1 , є кооператив мешканців будинку ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а користувачем частини ділянки, на якій розташовані машиномісця є третя особа - ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який об`єднує усіх власників машиномісць, зокрема, спірного машиномісця № НОМЕР_1 ;
- право власності на спірне машиномісце набуто ОСОБА_1 на підставі чинного укладеного з ОК «Граніт» договору № 800/М про порядок викупу паю машиномісця, до переліку якого увійшло машиномісце № НОМЕР_1, згідно якого кооператив приймає пайщиків до пайової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку;
- прокурор не довів, що машиномісця власників (членів) ОК «Шлях» не входить до комплексу багатоквартирних будівель та не розташовані на прибудинковій територій, яка обслуговується ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне машиномісце № НОМЕР_1 (та інші) незаконно збудовані ОК «Граніт»;
- ОСОБА_1 надав державному реєстратору повний пакет документів, визначений чинним законодавством України, який необхідний для прийняття державним реєстратором рішення відносно спірного об`єкта нерухомого майна, а тому у останнього були відсутні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації;
- щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного машиномісця, то суд вважав, що прокурор не довів наявності у відповідачів: продавця - ОСОБА_1 і покупця - ОСОБА_2 мети щодо настання будь-яких неправомірних наслідків при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1, стороною якого не була Одеська міська рада;
- до правовідносин, що виникли не можуть бути застосовані положення статі 376 ЦК України;
- прокурор не довів факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, не конкретизував її місцезнаходження з посиланням на лінійні параметри (площі, меж, конфігурації, розташування);
- розглядаючи справу, суд взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 522/7822/16, в якій зазначено, що на час розгляду даної справи рішення з землевпорядної документації ОК «Шлях» Одеською міською радою не приймалося, докази встановлення Одеською міською радою земельної ділянки, як прибудинкової території для обслуговування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », комплексу багатоквартирних будинків за адресою АДРЕСА_1 (10-В та 10-Г) відсутні (а. с. 205-218 том 1).
Одеський апеляційний суд постановою від 06 березня 2023 року апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив у зв`язку із пропуском позовної давності.
Апеляційний суд мотивував рішення тим, що вимога прокурора звільнити спірну земельну ділянку в контексті обставин справи та змісту позовних вимог фактично означає звільнення самовільно захопленої земельної ділянки відповідно до статті 212 ЗК України та витребування у власність Одеської міської ради у порядку статей 387, 388 ЦК України. Оскільки земельна ділянка вибула із фактичного володіння Одеської міської ради без відповідної правової підстави та за відсутності волі власника на її вибуття, то є правові підстави для витребування майна на підставі статті 387 ЦК України. 
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а також визнання незаконним свідоцтва про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності не підлягають задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту прав Одеської міської ради. 
Разом з тим апеляційний суд зазначив, що Одеській міській раді було відомо про порушення її прав встановленням автостоянки поряд з житловим комплексом, побудованим на підставі договору між ТОВ «Берег-Трейд» і ОК «Граніт» щодо будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 щонайменше з вересня 2016 року.
Одеська міська рада 07 грудня 2016 року надала дозвіл ОК «Шлях» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, загальною орієнтовною площею 0,6886 га для влаштування та обслуговування автостоянки та земельної ділянки орієнтовною площею 0,0222 га для експлуатації та обслуговування автомийки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Пунктом 4 цього рішення сесії міської ради припинений зазначений вище договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Берег-Трейд» від 28 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 3,8121 га.
Вказані обставини також підтверджують факт обізнаності Одеської міської ради щодо облаштування машиномісць на спірній земельній ділянці та, власне, використання цієї земельної ділянки.
Прокурор в інтересах Одеської міської ради звернувся до суду з позовом 09 жовтня              2020 року, тобто з пропуском позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду                             від 06 березня 2023 року в якому просить оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження заявник зазначає про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, 
від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 826/192/16, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, Верховного Суду 
від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 902/889/16, від 21 січня 2019 року у справі № 910/22093/17, від 05 березня 
2019 року у справі № 910/24190/16, від 27 січня 2021 року у справі № 205/4349/16-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 522/13732/20, від 01 грудня 2021 року у справі 
№ 522/8520/20.
Аргументом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував приписи статей 387, 388 ЦК України і не застосував норми статті 391 ЦК України, оскільки позов по своїй суті не є віндикаційним, а є негаторним.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 07 червня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував цивільну справу із Приморського районного суду м. Одеси. 
04 вересня 2023 року цивільна справа № 522/17695/20 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 02 листопада 2023 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28 жовтня 2010 року територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ «Берег-Трейд» уклали договір оренди землі, відповідно до умов якого ТОВ «Берег-Трейд» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,8121 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва 18-поверхового жилого комплексу та благоустрою території. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстраційним № 4004 (а. с.13-17 том 1).
19 січня 2011 року ТОВ «Берег-Трейд» та ОК «Граніт» уклали договір, згідно з яким ОК «Граніт» в особі голови кооперативу ОСОБА_1 отримав право на ведення робіт з будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . Право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3 746,08 кв. м площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10 % від загальної кількості машиномісць у паркінгу об`єкта (а. с. 18-21 том 1).
ТОВ «Берег-Трейд» листом від 16 липня 2015 року № 16/07 повідомило голову Одеської міської ради, що будівельні роботи на вказаній земельній ділянці припинені, багатоповерховий жилий комплекс збудований та зданий в експлуатацію. Цією заявою товариство відмовилось від оренди земельної ділянки та просило розірвати договір оренди від 19 січня 2011 року (а. с. 22 том 1).
Одеська міська рада є власником земельної ділянки, площею 3,8121 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
18 серпня 2015 року між ОК «Граніт» та відповідачем у справі ОСОБА_1 , як пайщиком, був укладений договір № 800/М про порядок викупу паю машиномісця. Відповідно до умов п. 1.1. вказаного договору кооператив приймає пайщиків у пайову участь у будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 54-57 том 1).
Пунктом 1.2. договору визначено, що на умовах та у строки вказані у договорі, кооператив зобов`язується по закінченню будівництва та отриманні сертифікатів відповідності, передати пайщику розташовані у будинку за адресою 
АДРЕСА_1 , машиномісця з НОМЕР_3 по № 285 і документи, необхідні для оформлення права власності на машиномісце. Розташування машиномісць у будинку вказане у викопіюванні плану будинку (додаток № 1).
Згідно з п. 3.1, п.п. 3.1.1-3.1.3 цього договору кооператив зобов`язується забезпечити введення будинку в експлуатацію. Передати пайщику за актом прийому-передачі машиномісця та пакет документів для оформлення права власності на машиномісце: довідку про 100 % внеску паю; акт прийому-передачі машиномісця.
За пунктом 3.2.7 договору пайщик зобов`язаний власними силами та засобами і у відповідності до законодавства України провести оформлення та отримання свідоцтва на право власності на машиномісце.
Відповідно до п. 1 акта № 923/М приймання-передачі машиномісця від 18 серпня 
2015 року встановлено, що ОК «Граніт» передав власнику машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 65, 66 том 1).
Технічний паспорт на спірне машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 19 серпня 2015 року ТОВ «Нове БТІ» 
(а. с. 62-64 том 1).
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д. С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв. м, як на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , та Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1. видане свідоцтво про право власності на спірний об`єкт від 10 вересня 2015 року № НОМЕР_2, площею 15 кв. м (а. с. 58-61 том 1).
З Інформаційної довідки встановлено, що реєстрація на спірне машиномісце відбулася 08 вересня 2015 року на підставі: документів заявника (оригінали та копії), серія та номер: б/н, виданий 08 вересня 2015 року, видавник ОСОБА_1 ; договір про викуп паю машиномісця, серія та номер: 923/М, виданий 18 серпня 
2015 року, видавник: ОСОБА_1 ; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19 серпня 2015 року, видавник ТОВ «Нове БТІ»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 18 серпня 2015 року, видавник: ОСОБА_1 ; довідка з адресного бюро міста Одеси, серія та номер: 364175/1, виданий 21 серпня 2015 року, видавник юридичний департамент Одеської міської ради (а. с. 58-61 том 1).
На підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2016 року машиномісце № НОМЕР_1, площею 15 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , продано ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , за яким зареєстровано право власності на вказане машиномісце (а. с. 67-71 том 1).
25 серпня 2016 року ОК «Шлях» звернувся з заявою до Одеської міської ради про передачу в оренду земельних ділянок з метою задоволення потреб пов`язаних з утриманням майна членів кооперативу - машиномісць: ділянку площею 0,0491 га для обслуговування автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 ; ділянку площею 0,1790 га для обслуговування автостоянки за адресою: 
АДРЕСА_1 ; ділянку площею 0,0602 га для обслуговування автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 ; ділянку площею 0,0222 га для обслуговування автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 ; ділянку площею 0,04003 га для обслуговування автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному листі ОК «Шлях» повідомив, що на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,4003 га, розташовані машиномісця від НОМЕР_3 до НОМЕР_4, які належать на праві приватної власності асоційованим членам кооперативу на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Вказаний лист був отриманий Одеською міською радою 29 серпня 2016 року (а. с. 45, 46 том 1).
Рішенням сесії Одеської міської ради від 07 грудня 2016 року № 1527-VII був наданий дозвіл ОК «Шлях» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтованою площею 0,6886 га для влаштування та обслуговування автостоянки та земельної ділянки орієнтованою площею 0,0222 га для експлуатації та обслуговування автомийки, за адресою: АДРЕСА_1 та 10-г. Пунктом 4 цього Рішення припинений договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Берег-Трейд» від 28 жовтня 2010 року на земельну ділянку, площею 3,8121га (а. с. 151 том 1).
В листі департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради від 28 серпня 
2017 року № 01.1-23/2447, адресованому ОК «Шлях», зазначено, що департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради розглянув заяву щодо проєкту благоустрою з розміщенням огорожі на території автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та прийняв запропоноване проєктне рішення (а. с. 134 том 1).
Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом від 20 липня 
2017 року № 01-11/1/811 погодила виконання робіт за кошти ОК «Шлях» на підставі проєкту з благоустрою території автостоянки з улаштуванням огорожі за адресою: 
АДРЕСА_1 (а. с. 132 том 1).
Листом від 17 жовтня 2017 року № 0119/2491-09-01 директор департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомив заступника військового прокурора Південного регіону України про те, що Одеська міська рада рішення щодо передачі у власність або користування приватній фірмі «Граніт» земельної ділянки для обладнання автостоянки в межах АДРЕСА_3 не приймала (а. с. 24 том 1).
20 квітня 2017 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження № 42017160690000064 за частиною першою статті 197-1 КК України щодо факту реєстрації за ОСОБА_1 права власності на машиномісця, які були реалізовані протягом 2015-2018 років, внаслідок чого територіальній громаді 
м. Одеси в особі Одеської міської ради було нанесено шкоду на суму 11 138 529,46 грн (а. с. 51-53 том 1).
08 серпня 2018 року військова прокуратура Південного регіону України повідомила Одеську міську раду, що в 2015 році без погодження та без отримання необхідних дозволів не встановлені службові особи ОК «Граніт» та інші не встановлені особи самовільно обладнали на земельній ділянці площею 0,3838 га автостоянку з визначенням на місцевості машиномісць за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 27-29 том 1).
Відповідно до висновку експерта № 17-2694/2695 від 26 лютого 2019 року судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи у результаті зіставлення геодезичних даних (каталогів координат по просторовому місцю розташуванню поворотних точок досліджуваних земельних ділянок) на ПК, які містяться у технічній документації із землеустрою та технічних звітах на земельні ділянки ТОВ «Берег-Трейд», кадастровий номер 5110137500:43:001:0013, площею 3,8121 га, під автостоянкою, площею 0,3838 га, встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, площею 0,3838 га під автостоянкою та розташовані на ній навіси не входять в межі земельної ділянки ТОВ «Берег-Трейд», кадастровий номер 5110137500:43:001:0013, площею 3,8121 га та повністю знаходяться за її межами. Детально фактичне розташування земельної ділянки, площею 0,3838 га, відносно меж земельної ділянки кадастровий номер 5110137500:43:001:0013, площею 3,8121 га, зображено графічно у додатку № 3 «Фактичне розташування меж земельної ділянки, площею 0,3838 га, з північно-західної сторони будинку АДРЕСА_1 на якій влаштована автостоянка відносно меж земельної ділянки, кадастровий номер 5110137500:43:001:0013, площею 3,8121 га (а. с. 30-44 том 1).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду                                           від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження  № 14-545цс19).
Необхідність звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради прокурор обґрунтував порушенням прав міської ради як власника земельної ділянки на якій розміщено машиномісце, яке на підставі рішення державного реєстратора ОСОБА_1. набув у власність.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.
Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Саме на ці положення закону прокурор посилався у своїй позовній заяві та письмових поясненнях, поданих у порядку статті 43 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України). 
Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Визначення (зміна) предмета, підстав позову у спорі - це право, яке належить позивачу. Водночас установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто суд не вправі відмовляти у відкритті провадження у справі з тих підстав, що по суті позов необґрунтований та має заявлятися з використанням іншого способу захисту в порядку іншого судочинства. 
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду                                  від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року (скарга                             № 25531/12) у справі «Гусєв проти України» було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи зазначене та з огляду на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що не ґрунтуються на вимогах закону посилання апеляційного суду на те, що прокурор звернувся до суду з позовними вимогами у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі 
№ 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18, зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту порушеного права можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод у користуванні чи розпорядженні майном. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. 
Одним із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, частина перша статті 13 ЦПК України). 
Суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно обирати правову підставу і предмет позову. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14, провадження 
№ 61-16521св18, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, провадження 
№ 61-14417св19, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16, провадження 
№ 61-35160св18. 
Отже, переглядаючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що по своїй суті пред`явлений позов прокурора                       є віндикаційним (статті 387, 388 ЦК України), тоді як прокурор на обґрунтування позовних вимог посилався на статтю 391 ЦК України, тобто звертався                                       з негаторним позовом.
З огляду на зазначене обґрунтованими є доводи касаційної скарги про застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин (статті 387, 388 ЦК України), та незастосування норм права, якими такі правовідносини врегульовані (стаття 391 ЦК України).
Самостійна зміна судом правових підстав звернення прокурора з позовом до суду суттєво впливає на застосування інституту позовної давності, оскільки негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав.
У разі, коли апеляційний суд у порядку перегляду судового рішення розглянув позовні вимоги, які не були заявлені, а ті, які заявлені, не розглянув, з огляду на процесуальні повноваження Верховного Суду, визначені у статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може ухвалити власне судове рішення, а тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 травня 2023 року               у справі № 522/11935/20 (провадження № 61-133св23); від 28 червня 2023 року у справі № 522/7679/20 (провадження № 61-1146св23); від 27 вересня 2023 року у справі № 522/17124/20 (провадження № 61-4986св23) та від 04 жовтня 2023 року 
№ 522/20130/20 (провадження № 61-4977св23).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін з огляду на мотиви скасування судового рішення та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 А. І. Грушицький 
Судді                                                                                                             С. О. Карпенко
                                                                                                                        І. В. Литвиненко
                                                                                                                        Є. В. Петров
                                                                                                                        В. В. Пророк