УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 грудня 2023 року
місто Київ
 
справа № 127/11982/23
провадження № 61-16692ск23
 
Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець Виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович,
заінтересована особа - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,
вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
ОСОБА_1 у вересні 2023 року звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. 
(далі - приватний виконавець), заінтересована особа - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»), у якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця та скасувати постанову приватного виконавця від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.
Скарга обґрунтовувалася тим, що 21 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримав постанову приватного виконавця від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області у цій справі, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість у розмірі 27 021, 32 грн.
Заявник повідомив, що таке судове рішення він не отримував, під час його постановлення суд не врахував, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та має пільги щодо сплати вартості комунальних послуг, які надавач цих послуг не враховував.
З постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 ОСОБА_1 не згоден у зв`язку з тим, що приватний виконавець не врахував наявності у нього пільг. Також приватний виконавець умисно вніс у постанову від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 завідомо недостовірні відомості про дату видачі судового наказу, зазначивши «23 серпня 2023 року» замість правильної «13 червня 2023 року», тобто раніше, ніж судовий наказ набрав чинності.
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції
Ухвалою від 03 жовтня 2023 рокуВінницький міський суд Вінницької області частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 .
Суд визнав незаконною постанову приватного виконавця від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в розмірі 27 021, 32 грн та винагороди приватного виконавця - 2 702, 13 грн.
В іншій частини вимог скарги відмовив.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що винесена приватним виконавцем постанова від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 є незаконною, оскільки в такій зазначено те, що така постанова винесена на виконання судового наказу від 23 серпня 2023 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, тоді як в цій справі судового наказу з такою датою немає, тобто це свідчить про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 за неіснуючим судовим наказом, тобто безпідставно.
Додатково суд першої інстанції відмовив у частині задоволення вимог скарги про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, оскільки судовий наказ у цій справі скасований ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року, а 29 вересня 2023 року приватний виконавець закрив виконавче провадження.
Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції
Постановою від 16 листопада 2023 року Вінницький апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу приватного виконавця, скасував ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції, дослідивши судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, зробив висновок, що приватним виконавцем під час винесення постанови від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 допущено описку, а саме неправильно зазначено дату видачі судового наказу. Втім, така описка не призводить до порушення прав чи свобод ОСОБА_1 під час виконання ним цього судового наказу.
Висновок суду першої інстанції про те, що виконавче провадження ВП НОМЕР_2, відкрите приватним виконавцем 15 вересня 2023 року, відкрито за неіснуючим судовим наказом є припущенням та не ґрунтується на матеріалах справи, адже наявність описки в даті видачі судового наказу чітко прослідковується, зокрема Вінницький міський суд Вінницької області розглянув заяву про видачу судового наказу у цій справі, який на момент його пред`явлення до виконання був чинний та набрав законної сили, проте суд першої інстанції безпідставно проігнорував твердження приватного виконавця про те, що це описка, не дав йому жодної оцінки.
Апеляційний суд констатував, що посилання ОСОБА_1 на неправильне нарахування йому оплати за надані комунальні послуги без урахування наявних у нього пільг не враховується, оскільки така незгода не може бути підставою для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, а може бути лише підставою для скасування спірного судового наказу, що заявник реалізував. Ухвалою від 26 вересня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області скасував судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, а приватний виконавець 29 вересня 2023 року закрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1 21 листопада 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року залишити в силі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема не врахував правових висновків, викладених у:
- постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, щодо обов`язку суду апеляційної інстанції надати правову оцінку наведеним доводам і наданим сторонами доказам;
- постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20, за змістом яких не існування певних доказів на момент постановлення рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції таких додаткових доказів незалежно від інших причин неподання позивачем таких доказів до суду. Навпаки саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність;
- постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, щодо визначення поряду застосування правил статті 95 ЦПК України;
- постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 22-ц/354/11, відповідно до яких описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
ОСОБА_1 зазначив, що ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови призвело до порушення його прав і основоположних свобод.
Також ОСОБА_1 зазначив, що суд апеляційної інстанції не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів скаржника, наявних у матеріалах справи.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Право, застосоване судом
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
Згідно із приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга ОСОБА_1 є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.
Обставини справи, встановлені судами
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 22 травня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за період з 01 липня 2022 року до 28 лютого 2023 року за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмір 26 954, 22 грн, а також стягнення з кожного по 67, 10 грн судового збору. 
На звороті судового наказу зазначено: «Судовий наказ набрав чинності 13 червня 2023 року», «Судовий наказ видано стягувачу 23 серпня 2023 року».
Приватний виконавець 15 червня 2023 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 щодо виконання судового наказу № 127/11982/23 в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості. У постанові від 15 червня 2023 року зазначено, що судовий наказ видано 23 серпня 2023 року.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Предметом оскарження у цій справі є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на виконання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», в якій неправильно зазначено дату набрання законної сили судовим наказом та дату його видачі стягувачу.
Верховний Суд, проаналізувавши обставини справи, погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що доводи заявника про відкриття виконавчого провадження за неіснуючим судовим наказом є виключно припущенням, оскільки приватний виконавець ухвалюючи постанову від 15 вересня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, допустив технічну помилку, що полягала у неправильному зазначенні дати набрання законної сили та дати видання судового наказу стягувачу. Зокрема, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що наявність описки в даті видачі судового наказу чітко прослідковується у матеріалах справи, а саме Вінницьким міським судом Вінницької області розглянута заява про видачу судового наказу у цій справі, на момент пред`явлення судового наказу до виконання він був чинний (на зворотній стороні судового наказу зазначено дата набрання законної сили «13 червня 2023 року», дата видачі стягувачу «23 серпня 2023 року»), набрав законної сили, проте суд першої інстанції безпідставно проігнорував твердження приватного виконавця, що це виключно описка.
Верховний Суд наголосив на тому, що в касаційній скарзі та в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції не наведені відомості та докази на підтвердження того, що після ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 звертався із заявою про виправлення помилок у процесуальному документі від 15 вересня 2023 року. Суд апеляційної інстанції не зазначав про наявність порушень приватним виконавцем вимог законодавства під час відкриття виконавчого провадження від 15 вересня 2023 року ВП № НОМЕР_1.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що права ОСОБА_5 не порушені, оскільки заявник міг звернутися до приватного виконавця із заявою, у якій просити виправити технічну помилку в зазначенні дати набрання законної сили судовим наказом та дати його видачі стягувачу, а скасування постанов про відкриття виконавчого провадження лише з формальних причин не може бути перешкодою для виконання рішення, яке набрало законної сили.
Верховний Суд зазначає, що посилання заявника на порушення його прав та основоположних свобод не знайшли свого підтвердження, адже описка, яка за твердження  ОСОБА_1 є умисною, допущена приватним виконавцем, є технічною помилкою та не призводить до порушення його прав чи свобод ОСОБА_1 під час виконання ним судового рішення, а саме судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року.
Додатково Верховний Суд наголосив, що ухвалою від 26 вересня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області скасував судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, а приватний виконавець постановою від 29 вересня 2023 року закрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1. Тож підстав для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, яке вже закрите приватним виконавцем, немає.
В оцінці доводів касаційної скарги, що апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, допустив порушення правил статті 382 ЦПК України щодо змісту постанови суду апеляційної скарги, то заявник не навів у чому саме полягають такі порушення та як це призвело до неправильного вирішення скарги по суті. Заявник не зазначив, яким обставинам справи апеляційний суд не надав юридичної оцінки та як це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Тож не підлягають врахуванню доводи касаційної скарги про невідповідність оскаржуваної постанови апеляційного суду правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17 щодо обов`язку суду апеляційної інстанції надати правову оцінку наведеним доводам і наданим сторонами доказам.
Щодо подання приватним виконавцем нових доказів до суду апеляційної інстанції, то касаційна скарга не містить відомостей про те, які це докази та як вони вплинула на вирішення скарги по суті. Лише посилання на правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20, без обґрунтування у чому саме були порушення суду апеляційної інстанції у конкретній справі не може бути підставою для висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови апеляційного суду.
Також заявник не обґрунтував, які саме клопотання не зазначив приватний виконавець у апеляційній скарзі та додатки до апеляційної скарги та як це призвело до неправильного вирішення справи по суті Так само касаційна скарга не містить обґрунтування, які докази, за твердженням заявника, є недопустимими та як неврахування клопотання заявника про недостовірність доказів унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Додатково Верховний Суд врахував, що касаційна скарга містить посилання на норми Закону України «Про державну виконавчу службу», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року, коли спірні правовідносини виникли у 2023 році.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Також Верховний Суд наголошує, що не будь-яке порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, а лише таке, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, чого у касаційній скарзі заявник належним чином не обґрунтував та не довів, доводи касаційної скарги зводяться до непогодження із оскаржуваною постановою апеляційного суду в цілому.
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Загальні висновки
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 389, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», про визнання дій приватного виконавця неправомірними, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        О. В. Ступак