Номер провадження: 22-ц/813/144/23 
Справа № 501/4114/15-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Гуденко Д.О.,
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
представник відповідача — ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2019 року, ухвалену у складі судді Смирнова В.В.., в приміщенні того ж суду
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
03.09.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі відповідачі) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № ODTIGA0000000007 від 06.05.2008 року в розмірі 58 265,76 доларів США (із розрахунку 21,12 грн. за 1,0 долар США від 03.08.2015 року за курсом НБУ) становить 1 230 572,93 гривень, та судові витрати у розмірі 18 458,59 грн..
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір ODTIGA0000000007, за яким відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 64 310,00 доларів США (шістдесят чотири тисячі триста десять доларів США) на термін до 06.05.2028 року, та у зв`язку з невиконанням відповідачем, належним чином взятих на себе зобов`язань, визначених вищевказаним кредитним договором виникла заборгованість.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № ODTIGA0000000007 від 06.05.2008 року у розмірі 58 265,76 доларів США (із розрахунку 21,12 грн. за 1,0 долар США від 03.08.2015 року за курсом НБУ) становить 1 230 572,93 гривень (один мільйон двісті тридцять тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні 93 копійки),яка складається з наступного: - 49 943,31 доларів США – заборгованість за кредитом; - 3 955,68 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 1 009,26 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; - 571,68 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; - 5011,84 доларів США – штраф (фіксована частина); - 2 774,00 доларів США – штраф (процентна складова). Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 18 458 грн. 59 коп. (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень 59 копійок).
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.5-9) та не спростована відповідачем. Враховуючи наведене, суд вважав, що позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягали задоволенню повністю.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2019 року у справі №501//4114/15-ц , та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що при розгляді цивільної справи № 501/52/16-ц, щодо визнання оспорюваного кредитного договору не дійсним, не будо надано жодних доказів того, що Банк, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту було повідомлено позичальника у письмовій формі про умови кредиту, як того вимагає ч.2 ст. 11 3У «Про захист прав споживачів».  ОСОБА_1  був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений банком. На думку скаржника суду не надано доказів про надання позивачу інших видів документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам?ятки позичальника, що свідчить про те, що банк, не здійснив дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору. Жодним чином, банком не було роз`яснено чому саме так, в супереч умовам кредитного договору, були зараховані кошти, що спрямовувались куди завгодно, а не на погашення тіла кредиту, а саме при сумі реально отриманого кредиту у 50 000 доларів США та інших нав?язаних комісійних винагородах, при спрямуванні на погашення кредиту позичальником 77 268 доларів США сума тіла залишилася не змінною 49 994,31 долар США. Тому, згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою., що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий. незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до положень ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і наслідків, що обумовлені ним. відповідати його внутрішній волі; правочии мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Враховуючи надані суду докази по справі № 501/52/16-ц суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладення кредитного договору №ODTIG40000000007 во 06.05.2008р., приховав від ОСОБА_1 повну та об?єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, здійснював рух коштів за рахунками відкритими на ім?я ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для обслуговування кредитного договору №ODTIGA0000000007 від 06.05.2008р. в порядку суперечить договору, здійснював погашення платежів, які не передбачені договором, тобто безпідставно зараховував кошти на свою користь чим ввів ОСОБА_1 в оману, а тому, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області віо 22.02.2017 року зазначений кредитний договір №ODTIGA0000000007 від 06.05.2008р. було визнано недійсним. Але рішенням Апеляційного суду, висновки якого в повній мірі не відповідають обставинам справи, зазначено що висновок експерта, який покладено в рішення суду першої інстанції по цивільній справі № 501/52/16-ц зроблений на припущеннях, а тому не враховується як доказ та скасував рішення Іллічівського міського суду про визнання кредитного договору недійсним. Оскільки рішення Апеляційного суду по зазначеній справі, зроблено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права( суд не має спеціальних знань в галузі бухгалтерії, економіки та ведення банківських розрахунків та обліку) ними була подана касаційна скарга на рішення апеляційного суду Одеської області (апеляційне провадження N° 22-ц/785/4055/17). Одночасно з цим, нами було скеровано на адресу ГО «Союзу експертів України», відповідне звернення, щодо розгляду структури висновку судової-економічної експертизи № 104 від 09.11.2016 року, наданого у цивільній справі № 501/52/16-ц. а саме: «Чи ґрунтуються результати висновків експерта на припущеннях?». Отримана відповідь свідчить про те, що «відповіді на питання поставлені перед експертом. надані категоричній формі, не містять термінів чи словосполучень щодо «умов» чи «припущень» отриманих результатів та базується на загальних засадах спеціальних знань та математичних обчисленнях, що відображено у Висновку в формі економічних алгоритмів (розрахунків).» Всі ці докази разом з клопотаннями про зупинення провадження нами надавалися при розгляді Іллічівським міським судом Одеської області цивільної справи №501/41 14/15-ц за позовом ПАТ «Приват Банк» про стягнення заборгованості, але як я вже зазначав вище вони були проігноровані, тобто відповідно не розглянуті та не надано в рішенні суду оцінки доводам відповідача та його представника.

Рух провадження у справі
11 березня 2019 року Іллічівським районним судом Одеської області ухвалено оскаржуване рішення.
12 квітня 2019 року подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року.
22 квітня 2019 року відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілено на судову колегію : Гірняк Л.А.-головуючий суддя, Сегеда С.М., Цюра Т.В..
Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 17 березня 2023 року, визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Воронцова Л.П., судді учасники колегії: Сегеда С.М., Цюра Т.В..
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 05 травня 2023 року, визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Воронцова Л.П., судді учасники колегії: Базіль Л.В., Склярська І.В..
Рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31травня 2023року) достроково закінчилось відрядження суддів Херсонського апеляційного суду Воронцової Л.П., Базіль Л.В., Склярської І.В..
05 червня 2023 року суддів Воронцову Л.П., Базіль Л.В., Склярську І.В. відраховано зі штату Одеського апеляційного суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Кострицький В.В., судді учасники колегії: Назарова М.В., Лозко Ю.П..
Явка сторін
Сторони будучи належним чином повідомлені про дату, час, місце, розгляду апеляційних скарг в судове засідання позивач не з`явився, що не перешкоджає апеляційному перегляду у відповідності до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, виступ апелянта та його представника, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судовою колегією встановлено, що 06.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір ODTIGA0000000007, за яким відповідач  ОСОБА_1  отримав кредит у сумі 64 310,00 доларів США (шістдесят чотири тисячі триста десять доларів США) на термін до 06.05.2028 року (а.с. 14-16).
В забезпечення договору № ODTIGA0000000007 від 06.05.2008 року укладено договір поруки з ОСОБА_2 (а.с. 17).
Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до договору.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.5-9) та не спростована відповідачем.
Так, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 03.08.2015 року складає 58 265,76 доларів США (п`ятдесят вісім тисяч двісті шістдесят п`ять доларів 76 центів США), яка складається з наступного:
- 49 943,31 доларів США – заборгованість за кредитом;
- 3 955,68 доларів США– заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 1 009,26доларів США– заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 571,68доларів США– пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;
- 5011,84доларів США– штраф (фіксована частина);
- 2 774,00доларів США– штраф (процентна складова). (а.с. 5-9).
Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2-709 від 05.08.2015 року відповідачам направлялася про наявність заборгованості та витяг з реєстру № 2629 про відправку рекомендованих листів (а.с.11-13).
Довідкою з ЄДРПОУ (а.с.19) та банківською ліцензією (а.с.21) підтверджується, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.
Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов`язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов`язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".
Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов`язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).
Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання.
Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі — постанова Пленуму Верховного Суду України) роз`яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України — гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України — гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту – гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд першої інстанції вірно визнав належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив, що позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Доводи апеляційної скарги (а.с.211-215) у своїй переважній більшості стосуються цивільної справи №501/52/16-ц рішенням по якій відповідачу відмовлено у позовних вимогах до позивача судами різних інстанцій і зазанченим доводам надана належна оцінка у справі №22-ц/785/4055/17 і зазанчені доводи не є предметом повторного перегляду у цій справі, інші доводи відсутні. Жодних конкурентних розрахунків апелянтом суду не надано, що позбавляє суд можливості оцінити та співставити розрахунки сторін. 
Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що за таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги належним чином необґрунтованими, та такими, що вірних висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
При дослідженні матеріалів справи встановлено, що при подачі апеляційної скарги відповідачем по справі - ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 4000 грн, про що останній долучив до матеріалів справи квитанцію (т. 1 а.с. 208), але ж така сума судового збору не відповідає вимогам ЗУ “Про судовий збір” у даній справі.
При зверненні з позовною заявою у даній справі підлягав сплаті судовий збір у розмірі  у розмірі 18 458,59 грн .
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення то виходячи з викладеного з ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю між сплаченим судовим збором та встановленим розміром у відповідності до підп. 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яким визначено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір, що становить 27 687, 89 грн ( 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви 18 458,59 грн). З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що скаржником вже сплачено судовий збір у розмірі 4000,00 грн, тому скаржнику слід доплатити судовий збір у розмірі 23 687,89 грн (27 687, 89 — 4000 = 23 687,89).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.368,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2019залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН:  НОМЕР_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 ) на користьдержави суму доплати судового збору у розмірі 23 687(двадцяти трьох тисяч шістсот вісімдесяти семи) грн. 89 коп. .
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

 Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко