ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

27 жовтня 2023 року
м. Харків

справа № 639/1404/22
провадження № 22-ц/818/1777/23

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року, ухвалене суддею Рубіжним С.О., - 

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Ідея Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав угоду №С16.25.72740 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти. На підставі укладеного Договору №С16.25.72740 відповідач отримав кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90. Станом на 03 грудня 2020 року за відповідачем по укладеному з АТ «Ідея Банк» договору про надання банківських послуг №С16.205.72740 від 25 квітня 2017 року наявна заборгованість на загальну суму 13 527,97грн. в тому числі: заборгованість за основним боргом – 5 000грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 8 527, 97грн. Поміж іншого ними було нараховано 3% річних за користування кредитом в розмірі 438грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення – 1 366,33грн.
Отже загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 10 січня 2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні витрати становить 15 332,30грн.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором №С16.205.72740 від 25 квітня 2017 року у розмірі 15 332,30грн. станом на 10 січня 2022 року, в тому числі: загальний залишок заборгованості за основним боргом – 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 8 527,97грн., 3% річних за користування кредитом – 438грн., заборгованість за інфляційними втратами – 1366,33грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2 841грн. та втрати на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість у розмірі 15 332,30грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5000грн., заборгованості за відсотками – 8527,97грн, інфляційних втрат – 1366,33грн., 3% річних за користування кредитом – 438грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 2 481грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000грн.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом. 
Крім того, ним не отримувалась досудова вимога від ТОВ ФК «Профіт Капітал» щодо погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі.
Також вказує на відсутність доказів отримання ним кредитної картки.
Поміж іншого звертає увагу на те, що згідного наданого Банком розрахунку (виписки) ним було сплачено набагато більшу суму, ніж надавалася йому в кредит.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 25 квітня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду С16.205.72740 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, згідно умов якого Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 5000 грн., а позичальник зобов?язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, який є його невід?ємною частиною.

Відповідно до п.2 кредитного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту терміном на 2 роки з моменту її випуску. 

Ліміт кредитної лінії на момент укладення угоди складає 5000 грн. (п. 3.2. Договору).

Згідно до п.3.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48% річних.

Період та умови повернення кредитних коштів, визначені п. 3.4 , 4 договору (а.с.5).

Відповідно п.7 кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за договором (а.с.5 на звороті).

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим, за кредитним договором станом на 03.12.2020 року виникла заборгованість на загальну суму 13 527,97грн. в тому числі: заборгованість за основним боргом – 5 000грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 8 527грн. (а.с. 11).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого, AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

30 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив боржнику ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості №257/2021 (а.с.13), що підтверджується списком згрупованих відправлень та описом вкладень у цінний лист (а.с.14, 15), в якій повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його дострокового повернення та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу №12/90 до відповідача за кредитним договором № С16.205.72740 від 25 квітня 2017 року, укладеного між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку за період з 01 червня 2016 року по 03 грудня 2020 року (а.с.6-10).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:
касові, банківські документи;
повідомлення банків;
виписки банків;
корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що з квітня 2017 року по жовтень 2017 року відповідач активно користувався кредитною карткою, поступово отримував кредитні кошти готівкою та ним систематично вносились кошти на погашення заборгованості. Виписка містить всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції). 

Отже, відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин з AT «Ідея Банк».

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» пред`являючи вимоги просив окрім заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5 000грн., стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 8 527,97грн.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, згідно п.3.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48% річних.

Отже, між відповідачем та AT «Ідея Банк» було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом.

Таким, чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 8 527,97грн.

Що стосується стягнення 3% річних за користування кредитом – 438грн. та заборгованості за інфляційними витратами – 1366,33грн, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, оскільки позивач довів наявність у відповідача перед ним невиконаного грошового зобов`язання.

Як вбачається із наведеного судом розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, який відповідачем не спростовано та не оскаржується позивачем, розмір інфляційних втрат становить 1 366,33грн. та 3% річних – 438грн., які підлягають стягненню з відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач просив застосувати позовну давність, оскільки заявлені позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності у три роки. 
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).
Отже, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що судова повістка, яка направлялася судом першої інстанції, про виклик відповідача ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 14 березня 2023 року, повернулася до суду без вручення із відміткою на поштовому конверті – адресат відсутній за вказаною адресою. Адреса зазначена на судовій повістці: АДРЕСА_1 , відповідає адресі зазначеній відповідачем в апеляційній скарзі (а.с.112-113).

Пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є в тому числі день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

З викладеного вбачається, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи призначене на 114 березня 2023 року, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування строку позовної давності.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , – залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року – залишити без змін..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2023 року.

Головуючий –                                                            Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                 О.В. Маміна

                                                      О.Ю. Тичкова