Ухвала
Іменем України 
 
23 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 752/1376/23
провадження № 51-6277 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  уродженця м. Василькова Обухівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, визнано винуватим та засуджено за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
За вироком суду  ОСОБА_5  визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
17 жовтня 2022 року приблизно 02:00 ОСОБА_5 , перебуваючи по                             пр-ту А. Глушкова, 45 в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, за допомогою заздалегідь підготовлених предметів від`єднав колеса від автомобіля «Deo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 4875 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 - без зміни.
У касаційній скарзіпрокурорставить вимогу про скасування вказаної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Вважає, що визнання судом обставини, що пом`якшує покарання засудженому, а саме вчинення злочину внаслідок збігу особистих обставин, є надуманими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про такі обставини.
Також, на думку прокурора, щире каяття засудженого є сумнівним, оскільки останній скористався можливістю визнати себе винуватим під тягарем зібраних доказів, прагнучи таким чином уникнути справедливого реального покарання.
Акцентує увагу на тому, що місцезнаходження викраденого ОСОБА_5 майна було встановлено працівниками правоохоронних органів та в подальшому повернуто потерпілому. Крім того, звертає увагу на те, що у судовому рішенні відсутнє мотивування наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння засудженим розкриттю злочину.
Зазначає про те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги в повній мірі обставини вчинення засудженим тяжкого умисного корисливого злочину проти власності під час воєнного стану, що, на її думку, не давали апеляційному суду підстав погодитись із застосуванням положень статті 75 КК до засудженого.
Вказує на те, що судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та вчинив новий умисний корисливий злочин 17 жовтня 2022 року у період не погашеної та не знятої у законному порядку судимості. 
Крім того, зазначає про те, що засуджений висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення, у тому числі, в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин. Зокрема, вказує на те, що 16 травня 2023 року, вже після ухвалення 22 березня 2023 року вироку Голосіївським районним судом м. Києва, у ОСОБА_5 виявлено та вилучено наркотичні речовини.
До того ж, стверджує про те, що апеляційним судом не надано належну оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування до        ОСОБА_5 положень статті 75 КК, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185  КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються. 
Статтею 65 КК передбачено, що при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, звільняючи засудженого від відбування покарання за частиною 4 статті 185 КК з випробуванням із встановленням іспитового строку, зважив на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК є тяжким; дані про особу засудженого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, одружений, характеризується посередньо, раніше судимий за майнові злочини, має на утриманні неповнолітніх дітей та батька похилого віку. При цьому, районний суд врахував пояснення засудженого про те, що кримінальне правопорушення ним було вчиненовнаслідок збігу особистих обставин через відсутність роботи; ставлення             ОСОБА_5 до вчиненого; відсутність шкоди, оскільки потерпілому повернуто майно.
Також, суд першої інстанції зважив на заяву потерпілого ОСОБА_6 , згідно якої моральних та матеріальних претензій до засудженого він не має та з приводу покарання покладається на розсуд суду.
Крім того, районний суд врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та не встановив обставин, що обтяжують покарання.
Такі обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку про можливе виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства.
Апеляційний суд погодився з таким висновком місцевого суду, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги статей 50, 65 ККта призначено ОСОБА_5 покарання, яке відповідає його особі та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
При цьому, апеляційний суд вважав, що доводи прокурора про те, що суд необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання засудженому, а саме активне сприяння розкриттю злочину, не відповідають фактичним обставинам провадження. Зокрема, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив про те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений визнавав свою винуватість у вчиненому, надавав послідовні показання щодо обставин, за яких було вчинено крадіжку коліс, які він в подальшому продав.
Крім того, згідно змісту ухвали апеляційного суду, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 повідомив, що він щиро кається та шкодує про вчинене, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу важких життєвих обставин через відсутність роботи та засобів для існування. Також, у рішенні зазначено про те, що засуджений став на шлях виправлення, періодично з`являється для реєстрації до уповноваженого органу, проходить курс лікування від наркоманії, має на утриманні неповнолітніх дітей та батька похилого віку.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що твердження прокурора про непереконливість висновків суду щодо відсутності у власника майна матеріальних та моральних претензій до засудженого, не відповідають дійсності. Так, апеляційний суд встановив, що в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_6 про те, що він матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.
При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обране засудженому покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.
Разом з тим, первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Суд апеляційної інстанції, при призначенні засудженому покарання, дотримався вимог статей 50, 65, 66, 67 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого та оцінив всі обставини, на які покликається прокурор у касаційній скарзі.
До того ж зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані із суддівським розсудом.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66та 67 КК), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.
Переконливих доводів, які б спростовували висновок апеляційного суду про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навела.
Таким чином, з касаційної скарги прокурора та наданих до неї копій судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

 
постановив:

Відмовити прокурору ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                   ОСОБА_3