Справа № 130/928/22
Провадження № 22-ц/801/2172/2023
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року	Справа № 130/928/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Копилової Л.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та їх обґрунтування.
В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від даного позову.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди завданої протиправними діями відповідачів, закрито.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
05 вересня 2023 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Заява мотивована тим, що ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року судом прийнято відмову від позовних вимог ОСОБА_1 та у зв`язку з цим провадження по вищевказаній справі закрито. Однак вона у зв`язку із розглядом даної справи понесла витрати по наданню їй правової допомоги адвокатом Кострицею В.С. в сумі 6 000 грн. із запланованих 11 550 грн., що підтверджується наданими нею доказами. Тому просила суд стягнути їх із позивача ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень.
В іншій частині заявлених вимог, відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною відповідача є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи те, що позивач ОСОБА_5 відмовилася від позовних вимог, а відповідач ОСОБА_4 понесла витрати на правову допомогу при розгляді вказаної справи. Водночас, суд вважав доведеним і співмірним розмір витрат на правову допомогу адвоката в загальній сумі 1800 грн.
Доводи апеляційної скарги.
Частково не погодившись із вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просила суд скасувати ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року в задоволеній її частині та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат по справі у повному розмірі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув уваги на те, що позивач відмовилась від позову, у зв`язку із тим, що відповідач добровільно усунула перешкоди, які діяли і які були обґрунтовані в позовній заяві. Крім того, вважає, що відповідач не надіслала на її адресу відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу.
Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в задоволеній частині ухвали суду про стягнення витрат на правничу допомогу, тому в іншій частині ухвала суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої); позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).
Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Предметом апеляційного розгляду у даній справі є рішення суду першої інстанції в частині, що стосується розподілу судових витрат.
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, зі змісту частини 5 статті 142 ЦПК України вбачається, що про залишення позову без розгляду у справі виноситься ухвала, в якій може бути вирішене питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
Таким чином, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі є встановлення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.
Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.
При цьому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача, а суд встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується
Водночас, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, яке передбачене процесуальним законодавством та Конституцією України і не містить таких обмежень.
Так, звертаючись із вказаною заявою, сторона відповідача повинна надати докази на підтвердження своєї позиції щодо зловживання процесуальними права з боку позивача, оскільки саме по собі пред`явлення позову, та подання заяви про відмову від позовних вимог, не можуть свідчити про необґрунтовані дії позивача, що, у свою чергу, дає підстави для висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення із позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі саме з підстав зловживання своїми процесуальними правами.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову у зв`язку із добровільним усуненням відповідачами перешкод, які діяли на момент подання позовної заяви, про що додала відповідні докази.
Таким чином, колегія суддів приймає до уваги обставини справи, які свідчать про те, що передумовою для відмови позивачки від позову та закриття провадження у справі слугувало урегулювання спору, чим фактично відповідачем задоволено вимоги позивачки після пред`явлення нею позову.
Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, остання містить обґрунтування на підтвердження заявлених позивачем вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.
Натомість, позивач, пересвідчившись у добровільному усуненні перешкод, які спричинені відповідачами, що і було предметом спору, правомірно та передбачувано скористалась своїм правом на відмову від позовних вимог.
Крім того, у клопотанні про стягнення судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, відповідач не зазначила, які саме дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із закриттям провадження у справі.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав, зокрема, для часткового задоволення клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу.
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду ухвали суду в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача, у зв`язку з чим ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року в задоволеній частині щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви в цій частині
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року в задоволеній частині, зокрема, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
В решті ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.С. Панасюк

                                                                               Т.М. Шемета