справа № 752/15000/20                            головуючий у суді І інстанції Колдіна О.О.
провадження № 22-ц/824/11804/2023    суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

         20 листопада 2023 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
з участю секретаря	  Щавлінського С.Р.	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Івановим Ігорем Олександровичем, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним,-
 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Ес.ДІ.СІ.Груп» про визнання недійсним договору № 1289/К купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором № 784/ФКВ-07 від 23.07.2007 р., укладеного 12.04.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором поруки від 23.07.2007 р. № 784/2/ZФПОР-07, укладеного 12.04.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором поруки від 23.07.2007 р. № 784/1/ ZФПОР-07, укладеного 12.04.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором б/н від 23.07.2007 р., укладеного 12.04.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», та посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований у реєстрі за № 601.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 784/ФКВ-07, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит зі щомісячним поверненням частини кредиту та щомісячною сплатою процентів, на умовах забезпеченості, повернення, строковості.
В якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, позичальник уклав з банком договір іпотеки нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».
18.03.2019 р. через електронний майданчик електронної торгової системи dgf.prozorro.sale було здійснено продаж даного активу і переможцем електронного аукціону з придбання права вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем, та договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».
Позивач посилається на те, що укладені між відповідачами договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем та договорами забезпечення є недійсними, оскільки розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором шляхом купівлі-продажу перевищує ціну її відступлення, що свідчить про те, що новий кредитор фактично набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги і ціною такої вимоги, встановленої спірним договором, а отже такий договір є договором факторингу. Однак, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» не є фінансовою установою і не може укладати договори факторингу, а отже оспорювані договори є недійсним.
Крім того, позивач посилається на те, що на підставі позову ПАТ «Дельта Банк» Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 27.08.2013 р. було достроково стягнуто суму боргу за кредитним договором № 784/ФКВ-07 від 23.07.2007 р. в розмірі 675 472,13 гривень, з яких тіло кредиту - 476 649,37 гривень, відсотки - 198 822,76 гривень.
Тобто, звернувшись з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення Банк змінив строк дії кредитного договору та в подальшому позбавлений можливості нараховувати проценти та штрафні санкції за кредитним договором, натомість при укладанні договору про відступлення прав вимоги було передано право на більшу суму.
За цих обставин позивач просить визнати оспорювані договори недійсними.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним відмовлено.
Не погодившись із рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Іванова Ігоря Олександровича, подала апеляційну скаргу.
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
 
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що з огляду на те, що предметом спірних договорів є зобов`язання позивача у іноземній валюті (долар США) за валютним кредитним договором, а відповідачу-2 не видавалась генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, останній не міг набути права вимоги за спірними договорами.
 
На думку апелянта суд першої інстанції у даному випадку не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме: ст. 227, ч. 1 ст. 1077, ч. 2, 3 ст. 1079 ЦК України, ст. 350 ГК України, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
 
Крім цього, зазначає, що вищезазначений договір про відступлення права вимоги укладено в порушення ст. 514 ЦК України, а тому цей договір, а також інші спірні договори, що є похідними від нього, підлягають визнанню недійсними на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.
 
Щодо порушення, на думку апелянта, судом першої інстанції норм процесуального права вказував, що суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, ухилився від вирішення частини питань, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Вважає, що таке порушення 263 ЦПК України привело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
 
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 17 листопада 2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд апеляційної скарги без його участі.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з такого.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №784/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 50 000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зі строком кредитування - 180 місяців.
Сторони узгодили, що повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менше як 277 доларів США 78 цент по 20 число (включно) кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту.
Відповідно до п.3.1 договору, виконання позичальником зобов`язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується іпотекою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 474 700 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_1 , та порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
23.07.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір №1 до кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, відповідно до якого внесено зміни до п.1.1, п.2.4 кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року та визначена сума кредиту в розмірі 64 722 доларів США 00 центів; а також був змінений порядок повернення кредиту.
23.07.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (кредитор) та ОСОБА_3 (поручителем), ОСОБА_1 був укладений договір поруки №784/1/ZФПОР-07, а 20.09.2007 р. Додатковий договір № 1 до договору поруки згідно з умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, за яким останній зобов`язаний до 22.07.2022 року повернути кредит у розмірі 64722 доларів США 00 центів, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.
Крім того, 23.07.2007 року, з метою забезпечення вимог кредитора за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В., зареєстровано в реєстрі за №3317, за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку Іпотекодержателю будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , ціна предмета іпотеки 474 700 грн. 00 копійок.
20.09.2007 року була укладена Додаткова угода №1 до іпотечного договору (том 1 а.с.35), згідно з якою змінено розмір забезпечуваного зобов`язання та розмір процентної ставки.
30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» право вимоги  за кредитними та забезпечувальними  договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» право вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором  № 784/ФКВ-07від 23.07.2007 року.
Судом встановлено, що позичальник не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором в зв`язку з чим АТ «Дельта Банк» в 2013 році звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 р. з позичальника стягнуто заборгованості за кредитним договором № 784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, яка станом на 14.03.2013 року становила суму 675 472,13грн., з яких: тіло кредиту - 476 649,37 грн., відсотки - 198 822, 76 грн.
Крім того, судом встановлено, що 18.03.2019 року відбувся електронний аукціон, за результатами якого складено Протокол електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b, щодо продажу лоту, а саме: права вимоги за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеного з фізичною особою. Забезпечення: Житловий будинок загальною площею - 181,00 кв.м., житловою площею 113,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотекодавцем є позичальник. Договір поруки із фізичною особою. Продаж відбувся за згодою заставодержателя. Переможець електронних торгів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп». Сума, яка підлягає сплаті 794 457,57 грн.
12.04.2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, уклали договір №1289/К купівлі-продажу майнових прав.
Крім того, 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року.
Відповідно до п.1.1 цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258.
12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року.
Відповідно до п.1.1 цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258.
Також, 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Ггруп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за іпотечним договором.
Зазначені обставини були встановлені Білоцерківським міськрайонним судом Київської області при розгляді справи № 357/7440/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є., ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення державного реєстратора і в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на недійсність укладених договорів між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», за якими до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладених з позивачем та договорами забезпечення, зазначаючи, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не є фінансовою установою, а отже не мало право укладати оспорювані договори, які фактично є договорами факторингу, а також що розмір відступленого права вимоги не відповідає розміру фактичної заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи. Також суд першої інстанції враховував, що невірне (на думку позивача) визначення розміру зобов`язання, право вимоги за яким відступається, не є в силу положень ст.215 ЦК України підставою, що тягне недійсність правочину, а обставини щодо розміру заборгованості є предметом спору і підлягають доведенню у разі пред`явлення вимоги новим кредитором до боржників про стягнення суми боргу у будь-який спосіб.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу виснувала, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у cправі №910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).
Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України (стаття 350 Господарського кодексу України).
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 Цивільного кодексу України).
За частиною першою статті 4 Закону України «Про фінансові послуги…», фінансовими вважаються такі послуги: торгівля валютними цінностями; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій; фінансові платіжні послуги; у сфері страхування; діяльність у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринках капіталу; факторинг; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність". Отже, факторинг є фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону про фінансові послуги зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону про фінансові послуги.
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.
Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Як уже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону про фінансові послуги), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу (позику чи кредит).
Натомість грошова вимога, яку клієнт передає фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 Цивільного кодексу України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 Цивільного кодексу України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Виходячи з цього правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)).
При цьому якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні й підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 51). 
Поряд з цим колегія суддів бере до уваги, що відповідно до пунктів 2, 6 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.
Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.
Частиною шостою статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.
Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).
Судом встановлено, що 18.03.2019 року відбувся електронний аукціон за результатами якого складено Протокол електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b, щодо продажу лоту, а саме: права вимоги за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеного з фізичною особою. Забезпечення: Житловий будинок загальною площею - 181,00 кв.м., житловою площею 113,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотекодавцем є позичальник. Договір поруки із фізичною особою. Продаж відбувся за згодою заставодержателя. Переможець електронних торгів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп». Сума, яка підлягає сплаті 794 457,57 грн.
12.04.2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, уклали договір №1289/К купівлі-продажу майнових прав.
Крім того, 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року.
Відповідно до п.1.1 цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258.
12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року.
Відповідно до п.1.1 цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258.
Також, 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за іпотечним договором.
Отже, договір купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором за його ознакою є договором, за яким банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на іншу особу як нового кредитора, який не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки.
Ураховуючи викладене, оспорювані позивачкою договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).
Таким чином, зважаючи на вищевказані положення закону та вставлені судом обставини справи, апеляційний суд повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки спірні договори укладені банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, на виконання якого здійснена цесія, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, за своєю правовою природою спірні договори є договорами купівлі-продажу майнового права.
Крім того, місцевим судом вірно застосовано у даній справі правові висновки Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 про те, що положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи 
Таким чином, посилання позивачки те, що оспорювані договори фактично є договорами факторингу не знайшло свого підтвердження, а тому те, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не є фінансовою установою не може бути в даному випадку підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними.
Щодо доводу апелянтки про те. що розмір зобов`язання, право вимоги за яким відступлено, не відповідає фактичному розміру заборгованості колегія суддів зазначає про таке.
Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. 
Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.
Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.
Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невірне визначення розміру зобов`язання, право вимоги за яким відступається, не є в силу положень ст.215 ЦК України підставою, що тягне за собою недійсність правочину, а обставини щодо розміру заборгованості є предметом спору і підлягають доведенню у разі пред`явлення вимоги новим кредитором до боржників про стягнення суми боргу у будь-який спосіб.
Отже, ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.
За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Івановим Ігорем Олександровичем, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2022 року - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Повний текст судового рішення виготовлено 07 грудня 2023 року.

 
Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                        О.Ф. Лапчевська

       Г.І. Мостова