П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/4267/22-а                     Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович                                                                         Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
11 жовтня 2023 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.
          Короткий зміст позовних вимог.
          У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, в якому позивач просила: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1706-8/22012 від 30.06.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1  періоди роботи з 01.09.1981 по 12.08.1989,  з 03.09.1990 по 04.05.2000, з 05.05.2000 по 31.08.2001 до стажу, що дає право на грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1  грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державні пенсійне страхування" станом на день її призначення; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати.
          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
          Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.05.2023 позовні вимоги задоволено. 
          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
          Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні  позовних  вимог відмовити.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
          Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
          Рух справи у суді апеляційної інстанції.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.
          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 16.01.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні  Пенсійного фонду в Чернівецькій області як одержувач пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".    
           30.03.2022 та 07.04.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо виплати  грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
           30.06.2022 листом Головного  управлінням Пенсійного фонду в Чернівецькій області позивачеві повідомлено про відмову у виплаті такої грошової допомоги, оскільки відсутня інформація про форму власності ДУ №2 Чернівецького машинобудівельного  заводу ім. Дзержинського, ОО ЧМЗ, ЗАТ "Машзавод", ЗАТ "Чернівецький Машзавод".
          Відповідно до записів з трудової книжки позивача, серії НОМЕР_1 , встановлено, що позивач працювала, зокрема на таких посадах: з 01.09.1981 по 12.08.1989 - вихователем дитячого закладу № 2 (Чернівецький машинобудівний завод імені Ф.Е. Дзержинського); з 03.09.1990 по 04.05.2000 - вихователем  в дошкільному освітньому закладі № 2 у місті Чернівці; з 05.05.2000 по  31.08.2021 - вихователем в ДВЗ № 2; з 01.09. 2001 по даний час - вихователем в дошкільному освітньому закладі № 2 у місті Чернівці.
          Зі змісту  листа Управління освіти Чернівецької міської ради від 16.03.2022 № 01-31/613, який скерований до органу Пенсійного фонду, вбачається, якщо працівник працював на посаді, що належить до посад педагогічних працівників, час роботи в навчальних закладах і установах освіти, у тому числі дошкільному навчальному закладі (дитячому садку, яслах, яслах - садку, тощо) незалежно від відомчого підпорядкування, типів і форм власності, статусу, категорії, акредитації, часу та періоду роботи, зараховується до стажу педагогічної роботи, що дає право на виплату надбавки за вислугу років згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 
№78-2001.       
          Відповідно до довідки Державного архіву Чернівецької області від 17.08.2022 № 1/1540 встановлено, що у документах архівного фонду Закритого акціонерного товариства "Чернівецький машинобудівний завод", зокрема в наказах постійного строку зберігання за 1979 рік відомостей про форму власності дитячої установи № 2 Чернівецького машинобудівного заводу ім. Ф.Е. Дзержинського немає.
          Вважаючи протиправним рішення відповідача №2400-1706-8/22012 від 30.06.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Мотивувальна частина.
          Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
          За приписами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Так, п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.
          Зі свого боку п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків-35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
          Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язане з наявністю в особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
          Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.
          Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
          Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.
          Згідно з абз.5 п.1 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою №909, передбачено наступні найменування посад: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних; закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
          У ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Дана норма Закону кореспондується також з положенням п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, де зокрема передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
          Як підтверджується матеріалами справи, а також згідно із записами у трудової книжці позивача з 01.09.1981 по 12.08.1989 ОСОБА_1 працювала вихователем дитячого закладу № 2 (Чернівецький машинобудівний завод імені Ф.Е. Дзержинського); з 03.09.1990 по 04.05.2000 - вихователем  в дошкільному освітньому закладі № 2 у місті Чернівці; з 05.05.2000 по  31.08.2021 - вихователем у ДВЗ № 2; з 01.09. 2001 по даний час - вихователем в дошкільному освітньому закладі № 2 у місті Чернівці.
          Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
          Згідно з розділом 1 Переліку № 909 до закладів освіти належать, серед іншого, дошкільні навчальні заклади. У зазначених закладах визначено наступні посади: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
          Судом першої інстанції правильно зазначено, що визначальним згідно із п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV для призначення та виплати грошової допомоги є серед іншого те, що особа на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж" (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах.
          Як вбачається із записів наявної у справі копії трудової книжки позивача, на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працювала у закладі державної форми власності.
          Вказана посада визначена у Переліку № 909, а заклад дошкільної освіти належить до закладу, заснованого на комунальній формі власності, що вказує на відповідність вимогам пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
          Своєю чергою згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком стажу для призначення пенсії за віком позивача страховий стаж останньої становить 42 роки 2 місяці.
          Вищевказане свідчить про наявність у позивача згідно із п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV права при призначенні пенсії за віком на призначення та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
          Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди під час розгляду справ застосовують Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
          ЄСПЛ у п.п.52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
          Положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
          Нормами ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
          Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.                                                   
          За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень, в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
          Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути взяті до уваги апеляційною інстанцією.
          Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
          Також п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Так, ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.