УХВАЛА

25 жовтня 2023 року 
м. Київ

справа № 320/4934/23
адміністративне провадження № К/990/35074/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі №320/4934/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
У березні 2023 року позивач - ТОВ «Відіей Груп» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив - скасувати наказ Головного управління ДПС України у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки «Відіей Груп», визнати протиправними дії Головного управління ДПС України у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки «Відіей Груп»; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №00607800702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 11956771,00 грн, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №00607790702.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №00607800702 та від 12.08.2021 №00607790702; залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо скасування наказу Головного управління ДПС у м.       Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 скасовано та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову у справі №320/4934/23.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі №320/4934/23.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Касаційну скаргу подано вчетверте, раніше подані касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 05.09.2023, від 27.09.2023, від 11.10.2023. Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судом апеляційної інстанції при винесенні судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права (статей 44, 198, 201 Податкового кодексу України та частини 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №   996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №   996-XIV), не враховано правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 06.02.2018 у справі №804/4940/14, від 24.04.2018 у справі № 813/8500/13-а, від 10.05.2018 у справі №820/1763/16, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 12.06.2018 у справі № 825/3419/14, від 16.04.2019 у справі № 804/6909/17, від 16.07.2019 у справі №802/2618/14-а, від 10.09.2019 у справі № 814/2412/17, від 03.10.2019 у справі №813/4079/15, від 21.02.2020 у справі №815/253/16, від 12.02.2020 у справі №813/3577/13-а, від 27.02.2020 у справі №813/7081/14, від 27.02.2020 у справі №814/120/15, від 20.03.20230 у справі №560/3956/18, від 02.04.2020 у справі №160/93/19, від 15.04.2020 у справі №240/5420/18, від 02.07.2020 у справі №560/711/19, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 05.01.2021 у справі №820/1124/17, від 13.01.2021 у справі №810/1811/17, від 18.08.2021 у справі №825/1053/18, від 09.05.2023 у справі №820/5112/16.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Натомість, скаржником наведено цитати із зазначених ним постанов, однак не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справи, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, в чому висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» не взято до уваги, що судом апеляційної інстанції враховано правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №2а-9375/11/1370, від 13.03.2018 у справі №826/13582/13-а, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 13.05.2021 у справі №816/586/17, та не доведено помилковість їх використання.
Також як на підставу касаційного оскарження скаржником вчинено посилання на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази. 
Верховний Суд зауважує, що пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Скаржником також вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку , викладеного у постанові Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з розгляду справі щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів чи постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду або постанові Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей статей 44, 198, 201 Податкового кодексу України. зазначено, що необхідність формулювання Верховним Судом правових висновків щодо застосування пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3 Закону №   996-XIV щодо визначення фінансового результату звітного періоду шляхом порівняння доходів, звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів, на підставі даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування; пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198, пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України щодо відповідальної за нарахування ПДВ особи та відображення платником ПДВ у податковій звітності операцій з придбання (отримання) послуг пов`язана із необхідністю правильного вирішення і розгляду цієї справи по суті.
Верховний Суд зауважує, що у разі оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Однак Товариством з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права, як такі норми повинні застосовуватися та який правовий висновок повинен бути сформований у цій справі.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Доводи касаційної скарги зводяться до висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження.
Формальні посилання контролюючого органу на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Скаржником не обґрунтовано, в чому полягає недопустимість доказів, на підставі яких суд встановив обставини, що мають істотне значення. З урахуванням положень статті 74 КАС України недопустимими є докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередніх та не усуває встановлених недоліків.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі №320/4934/23 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва