ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року	Львів	Справа № 300/1443/21 пров. № А/857/17330/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого-судді                                     Курильця А.Р.,  
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А., 
  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в справі №300/1443/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним дій  та зобов`язання вчинити певні дії,- 
  
суддя в 1-й інстанції – Матуляк Я.П., 
час ухвалення рішення – 12.06.2023 року, 
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено, 
  
                                                               ВСТАНОВИВ: 
  
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач) про  визнання протиправним дій  та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку та виплати пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року згідно наданої довідки управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 17.02.2021 року за № 132.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 17.02.2021 року за № 132, з урахуванням проведених платежів, однією сумою.
Надалі позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення заяви. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі 300/6486/21, пенсійним органом не в повному обсязі виконується рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/1443/21, а саме не взято до уваги частину складових грошового забезпечення.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та законним.  Просить оскаржене позивачем судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. 

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/1443/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 17.02.2021 року за № 132, з урахуванням проведених платежів, однією сумою (а.с.35-46).
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 набрало законної сили 08.06.2021.
Виконавчий лист за №300/1443/21 позивач отримав 26.05.2023 (а.с.52).
За вказаним виконавчим листом постановою від 10.08.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72467056.
Однак, на переконання позивача, після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі 300/6486/21, пенсійним органом не в повному обсязі виконується рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/1443/21, а саме не взято до уваги частину складових грошового забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовано статтею 382 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Наведеними вище правовими нормами передбачено, що такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Разом з тим, правовою підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі N 802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
У розглядуваній справі судом встановлено, що 02.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ВПВР УЗПВР в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання судового рішення.
Так, 10.08.2023 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Пищ Мар`яною Степанівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72467056.
Далі, 22.08.2023 року ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надіслав відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження, яка внесена в систему АСВП 28.08.2023 року.
На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2023 ВП №72467056 орган Пенсійного фонду зазначив, що судове рішення від 07.05.2021 року у справі №300/1443/21, яке набрало законної сили 08.06.2021 виконується в добровільному порядку. Виплату пенсії в перерахованому розмірі здійснено з 01.08.2021 року в сумі 12380,20 грн.
Водночас доплату з 01.04.2019 по 31.07.2021 в сумі 118712,65 включено в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету України. 
Тобто, учасникам справи та адміністративному суду відомі фактичні обставини щодо стану виконання відповідачем рішення суду від 07 травня 2021, а також відомі результати здійсненого нарахування на підставі цього рішення у справі № 300/1443/21.
В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного статтею 382 КАС України щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення відповідачем можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що перерахована позивачу пенсія має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів відповідача, а, отже, проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі N 373/436/17, від 15 травня 2020 року у справі N 812/1813/18, від 21 травня 2020 року у справі N 310/6910/16-а та від 19 лютого 2020 року у справі N 821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Також у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі N 802/357/17-а зроблено висновок про те, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
У розглядуваному випадку виплата коштів на виконання рішення суду не залежить від суб`єктивного волевиявлення відповідача, а від виділення таких коштів відповідачу з Державного бюджету.
З огляду на викладені обставини та наведені норми права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ознак ухилення чи навмисного невиконання судового рішення з боку відповідача не встановлено.
Крім того, виконання рішення суду у цій справі здійснюється шляхом застосування заходів його примусового виконання у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" та належним і достатнім способом захисту в даному випадку буде забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем шляхом застосування заходів його примусового виконання у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".
Також у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі N 802/357/17-а зроблено висновок про те, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
У розглядуваному випадку виплата коштів на виконання рішення суду не залежить від суб`єктивного волевиявлення відповідача, а від виділення таких коштів відповідачу з Державного бюджету.
За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, поданої в порядку статті 382 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що із змісту заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та змісту апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 12 вересня 2023 року видно, що позивач фактично не згідний із розрахунком грошової суми (в частині визначення складових грошового забезпечення) згідно проведеного на виконання судового рішення перерахунку.
Однак, в разі незгоди позивача з проведеним відповідачем перерахунком його пенсії на виконання рішення суду від 07 травня 2021 року, позивач вправі оскаржити такі нарахування (рішення, дії чи бездіяльність) в порядку, який визначений статтею 383 КАС України.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29). 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає. 
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1  слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, - 
                                                           ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в справі №300/1443/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 08 листопада 2023 року.