ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2286/23 Справа № 243/12384/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - О.В. Ільяшевич  Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №243/12384/21 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2022 року (суддя Ільяшевич О.В., повний текст судового рішення складено 11 лютого 2022 року),

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлого. 04 липня 2020 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Сидановим О.В. позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким позивачка успадкувала після смерті ОСОБА_2 недоотриману пенсію у розмірі 36428,25 грн. Позивачці в рахунок нарахованої, але не виплаченої пенсії були виплачені кошти в розмірі 24655,06 грн. Вважає, обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, є неправомірним. Залишок недоотриманої суми пенсії, яка належала ОСОБА_2 становить 11773,19 грн. Тому просила суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на свою користь грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , у розмірі 11773,19 грн. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування задоволено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 11773,19 грн. Вирішено питання про судові витрати.
З вказаним рішенням не погодився відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсії, що належали пенсіонерові та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Посилається на те, що розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця із заявою та виплачується не більше ніж за три роки. У разі не отримання пенсії померлим пенсіонером більше трьох років, недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю виплачується відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Розмір недоотриманої пенсії розраховується за період відповідно до частини 1 статті 46 цього Закону, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. Зазначив, що позивачка звернулась до управління із заявою про виплату недоотриманої пенсії 06 липня 2020 року. Управління виплатило позивачці недоотриману пенсію ОСОБА_2 в розмірі 24655,06 за період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2018 року. Вважає, що на теперішній час недоотримана пенсія по пенсійній справі ОСОБА_2 відсутня.
Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області Бутова Т.О. у судовому засіданні апеляційного суду 22 листопада 2023 року в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 20 грудня 2023 року представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про що свідчить довідка про доставку електронного листа та повідомлення. 
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним шляхом розміщення оголошення на сайті апеляційного суду.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 вересня 2019 року Білгоро-Дністровським міськрайонним ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Луч Луганської області (а.с. 5).
Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом серія НОІ №462780 від 04 липня 2020 року, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_2 недоотриману пенсію у розмірі 36428,25 грн, вказане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 649 (а.с. 6).
Згідно із листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03 вересня 2021 року № 11984-9836/Г-15/8-0500/21, позивачці ОСОБА_1 було надано відповідь, в якій зазначено, що при наданні відповіді на запит нотаріуса щодо недоотриманих сум пенсії померлої ОСОБА_2 , суму недоотриманої пенсії визначено за три роки від дня звернення нотаріуса по місяць смерті пенсіонерки. Сума недоотриманої пенсії склала 36428,25 грн також у відповіді нотаріусу було зазначено, що сума недоотриманої пенсії може бути зміненою в залежності від дати звернення за виплатою недоотриманої пенсії спадкоємця з усіма необхідними документами. До Слов`янського об`єднаного УПФУ 06 липня 2020 року подано заяву щодо виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 04 липня 2020 року. Розглянувши документи додані до заяви, управлянням 22 вересня 2020 року сформоване разове доручення на отримання неодержаної пенсії, розмір якої був перевизначений та склав 24655,06 грн з врахуванням статей 52, 46 Закону №1058 (а.с. 4).
Відповідно до розрахунку УПФУ, сформованого 13 грудня 2021 року, за разовим дорученням було виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 у сумі 24655,06 грн за період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2018 року (а.с. 50).
Згідно із спадковою справою № 295/2019 року, наданою державним нотаріусом Білгород-Днністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, позивачка ОСОБА_1 27 вересня 2019 року о 09 год. 00 хв. звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В матеріалах спадкової справи є відповідь Слов`янського об`єднаного управління ПФУ Донецької області від 14 листопада 2019 року № 28666/04, згідно із якою по пенсійній справі №861848 ОСОБА_2 сума недоотриманої пенсії становить 36428,25 грн, розмір недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 розрахований за період відповідно до частини 1 статті 46 Закону №1058, де датою звернення є день звернення спадкоємця до управління з усіма необхідними документами. Крім цього з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина, на яке видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі № 649, складається із недоотриманої пенсії у сумі 36428,25 грн (а.с. 21-47).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог та зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна 
Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивачка зазначає наявність у неї як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення частин 2, 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі №750/8819/19, від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19, від 23 лютого 2022 року у справі №428/10113/20.
Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2020 року виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії в сумі 36428,25 грн. Вказаний розмір пенсії вказано відповідно до довідки Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 28666/04 від 14 листопада 2019 року. Дане свідоцтво є чинним правовстановлюючим документом, відповідачем не оспорено, даних про визнання його недійсним повністю чи частково немає.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем було порушено право позивачки на спадкове майно.
Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Судді                                                                         І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста