ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2023 р.                               Справа№ 925/652/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 при секретарі судового засідання Польчен А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.12.2023
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 (повний текст рішення підписано 15.09.2023)
у справі №925/652/23 (суддя Кучеренко О.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" 
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" 
про стягнення 515 328,77 грн,-

В судовому засіданні 04.12.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 по справі №925/652/23 позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" - 500 000,00 грн безпідставно збережених коштів та 7500,00 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 04.10.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія», у якому просить суд стягнути 515 328,77 грн заборгованості, яка складається з 500 000,00 грн безпідставно набутих коштів, 12000,00 грн інфляційних збитків, 3328,77 грн 3% річних та 7729,93 грн судових витрат зі сплати судового збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач 21.12.2021 надіслав на адресу відповідача для підписання договір позики №21/12/2021Г та на підставі цього договору перерахував відповідачу 500 000,00 грн, помилково посилаючись на договір цесії №21/12-2021 від 21.12.2021, однак відповідач відмовився від підписання запропонованого позивачем проекту договору. У відповіді на претензію позивача, відповідач заперечив укладення будь-яких договорів між сторонами, що на думку позивача свідчить про безпідставність перерахованих ним коштів у сумі 500 000,00 грн, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового їх стягнення разом із нарахованими на них інфляційними збитками та річними.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 по справі №925/652/23 позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" - 500 000,00 грн безпідставно збережених коштів та 7500,00 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
При частковому задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що    враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь відповідача 500 000,00 грн, суд дійшов висновку, що ці кошти перераховані позивачем відповідачу без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), з урахуванням приписів   статті 1212 Цивільного кодексу України; у матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувався факт звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, як сплачених без достатньої правової підстави, отже, судом першої інстанції відмовлено у вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія" не погоджується з ухваленим рішенням Господарського суду міста Києва  від 29.08.2023 по справі №925/652/23 через неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, крім того судом не враховані докази, що мають суттєве значення для вирішення спору, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне:
- суд першої інстанції не врахував, що поведінка позивача є суперечливою, оскільки позивач вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, оскільки позивач знав, що в нього відсутнє зобов`язання для сплати коштів апелянту, проте здійснює таку оплату;
- суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що 21.12.2021 о 14:50 год. позивач здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 500   000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021», потім самостійно лише для себе о 15:52 год. уточнює призначення платежу на «Оплата згідно з договором  №21/12-2021Г від 21.12.2021», при цьому також не може визначитися на підставі якого саме договору здійснюється платіж, вказуючи лише «договір №21/12-2021Г від 21.12.2021»;
- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що грошові кошти у розмірі 500   000,00 грн. були списані з вини банку з рахунку неналежного платника (позивача) та/або зараховані на рахунок неналежного отримувача (апелянта);
- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що оскільки позивачем перераховано кошти відповідачу в сумі 500 000,00 грн., ТОВ «Цефей-Еко» направлено підписаний зі свого боку договір та лист з уточненням призначення платежу, та враховуючи, що відповідач не повертав будь-яких коштів позивачу та не надсилав заперечень у відповідь на лист позивача, а сторони не укладали інших договорів, позивач розраховував на повернення перерахованих коштів у строк, встановлений підписаним зі свого боку договором позики, тобто до 20 грудня 2022 року, і тому, позивач до закінчення даного строку не звертався до відповідача з будь-якими вимогами про повернення коштів; зауважує, що оскільки строк повернення коштів згідно підписаного зі свого боку договору позики закінчувався 21.12.2022, лише 08 лютого 2023 року позивач направив відповідачу претензію про сплату боргу від 07.02.2023 № 07/02-1, яка згідно відомостей про відстеження поштового відправлення вручена ПСП «Глорія» 12 лютого 2023 року, що підтверджується відомостями про відстеження поштового відправлення № 6501409453954, проте, виходячи з відповіді відповідача на претензію позивача, відповідач не визнає факт укладення договору позики, і не вказує при цьому інших підстав набуття та використання отриманих від позивача коштів в сумі 500 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач і звернувся з позовом про повернення безпідставно набутих коштів; посилається на те, що оскільки відповідач не визнає укладення договору позики, договору цесії, який вказано в призначенні платежу 21 грудня 2021 року, сторони також не укладали, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що ПСП «Глорія» набуто перераховані ТОВ «Цефей-Еко» кошти в сумі 500 000,00 грн. без достатньої правової підстави за рахунок позивача, і у відповідача виник обов`язок по поверненню отриманого, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/652/23. 
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №925/652/23.
19.10.2023 матеріали справи №925/652/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 у справі №925/652/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 у справі №925/652/23 на       04.12.2023.

Явка представників сторін
В судовому засіданні апеляційної інстанції 04.12.2023 представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 04.12.2023 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
21.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» перерахувало на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» 500 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10482 від 21.12.2021 (а.с.14). У призначенні платежу цього платіжного доручення вказано «оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021».
Листом №21/12 від 21.12.2021 позивач повідомив відповідача, що в призначенні платежу від 21.12.2021 в платіжному дорученні №10482 на суму 500 000,00 грн, слід вважати вірним «оплата згідно з договором №21/12-2021Г від 21.12.2021».
08.02.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №07/02-1 від 07.02.2023, у якій, посилаючись на договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, вимагав від відповідача негайно сплатити заборгованість за цим договором у сумі 500 000,00 грн, оскільки строк повернення грошових коштів за договором закінчився 21.12.2022, а тому відповідач, як позичальник на підставі пункту 5.5 договору зобов`язаний повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше наступного календарного дня після закінчення строку, передбаченого пунктом 4.1 цього договору. Разом з претензією позивач надіслав відповідачу примірник договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 підписаний зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко».
У своїй відповіді №11 від 20.02.2023 на претензію позивача, відповідач вказав, що договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 між сторонами не укладався, тому виконання його умов не є обов`язковим. Відомості щодо призначення платежу у платіжному дорученні №10482 від 21.12.2021 містять посилання на те, що оплату здійснено «згідно з договором цесії №» 21/12-2021Г від 21.12.2021», що унеможливлює виконання Приватним сільськогосподарським підприємством «Глорія» фінансових зобов`язань згідно з договором позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, а лист №21/12 від 21.12.2021 не містить конкретизації виду договору, згідно з яким надійшли кошти на поточний рахунок Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія», тому у останнього відсутні правові підстави для задоволення претензійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» через їх необґрунтованість.
21.02.2022 відповідач направив на адресу позивача лист №13 від 21.02.2022, у якому підтвердив отримання 500 000,00 грн від позивача та просив позивача надіслати копію договору цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021 (а.с.90-91).
Матеріали справи містять копію договору позики 21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, сторонами за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко», як позикодавець, та Приватне сільськогосподарське підприємство «Глорія», як позичальник. Договір підписаний представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» (а.с.9-10). За умовами цього договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн, який визначений у пункті 2.1 цього договору (поворотна фінансова допомога), а позичальник зобов`язується повернути позику до 20.12.2022 (пункт 4.1 договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021).
Договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 не підписаний зі сторони Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія».
Відповідач грошові кошти у сумі 500 000,00 грн позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового їх стягнення у судовому порядку разом із нарахованими на них інфляційними витратами та 3% річними.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2     ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У відповідності до     ст. 129 Конституції України     та ч. 1     ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Частиною 1   статті 11 Цивільного кодексу України   визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1   статті 202 Цивільного кодексу України).
Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1   статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно зі   статтею 526 Цивільного кодексу України   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами   статті 525 Цивільного кодексу України   одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 Цивільного кодексу України   встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами   глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України   регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За приписами частини 1   статті 1212 Цивільного кодексу України   особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, застосування   статті 1212 Цивільного кодексу   України   має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,   стаття 1212 Цивільного кодексу України   може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених   статтею 11 Цивільного кодексу України.
Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей   1212,   1213 Цивільного кодексу України   (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122цс14).
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, які передбачені   статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.
Сторонами у справі визнається та обставина, що 21.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» перерахувало на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» 500 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10482 від 21.12.2021 («оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021»).
Також сторонами підтверджено, що між позивачем та відповідачем відсутні правовідносини з відступлення права вимоги (цесії) чи позики.
Наявний у матеріалах справи примірник договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, не може свідчити про існування таких правовідносин, оскільки він підписаний лише зі сторони позивача.
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що між сторонами не існувало будь-яких договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у сумі 500 000,00 грн.
Підставою виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони).
За висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується апеляційний суд, враховуючи відсутність правових підстав для перерахування на користь відповідача 500000,00 грн, які отримані відповідачем без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), з урахуванням приписів   статті 1212 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції вірно відхилено заперечення відповідача щодо відсутності у нього зобов`язання з повернення коштів, які є предметом спору, оскільки ним не спростовано суду факти відсутності правових підстав для їх отримання, а підстави, за наявності яких не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти у цій справі, відсутні.
Такі підстави визначені у   статті 1215 Цивільного кодексу України:
1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;
2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Приписами статей   76,   77 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За правильними висновками суду першої інстанції, відповідачем, у відповідності до вищезазначених приписів процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн. Жодних документальних доказів на підтвердження існування зобов`язань позивача сплатити ці кошти на користь відповідача, останнім також не надано.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат на 3% річних, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувався факт звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, як сплачених без достатньої правової підстави.
При цьому, скаржником у апеляційній скарзі не наведено доводів, за яких рішення підлягає скасуванню у цій частині.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача  з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Твердження позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                 
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України     встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі     ст.129 ГПК України     покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 у справі №925/652/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2023 у справі №925/652/23 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія".
4. Матеріали справи №925/652/23 повернути до Господарського      суду Черкаської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 20.12.2023.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська