УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2023 року
м. Київ
Справа № 127/11186/20
Провадження № 51 - 7633 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргузахисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020020000000088, щодо 
ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садківці, Шаргородського району, Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року за ст. 186 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 304 ч. 1, ст. 309 ч. 1, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року, вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року змінено, вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 травня 2014 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звернуто до самостійного виконання,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року  ОСОБА_4 засуджено за ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Вироком суду  ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
В період часу з 18 год. 16 лютого 2020 року по 01 год. 17 лютого 2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , спільно з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої і в нього виник умисел на вчинення розбійного нападу, спрямованого на заволодіння майном ОСОБА_6 , поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та заподіяння його смерті.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою наживи, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи свою явну фізичну перевагу над ОСОБА_6 через його похилий вік, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив напад шляхом нанесення численних ударів руками і ногами по голові та тулубу ОСОБА_6 , від яких потерпілий впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_6 , металевою гирею вагою 16 кг наніс декілька ударів по тулубу останнього, від яких ОСОБА_6 помер на місці події.
В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, обшукав квартиру ОСОБА_6 , у ході чого знайшов пістолет моделі «ЕРМА - 459Р» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., виробництва України, вартістю 5 950 грн., яким заволодів. Також ОСОБА_4 у даній квартирі знайшов та заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном «Хіоmі» моделі «Redmi 5 Plus», вартістю                    834 грн.
Після чого ОСОБА_4 зник з місця події, заволодівши майном потерпілого, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 6 784, 00 гривні. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року щодо  ОСОБА_4 - без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого  ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення щодо нього, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4, КК України та на підставі ст. 70 КК України призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, призначаючи  ОСОБА_4 покарання, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який на даний час на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації і проживання, перебуває у шлюбі, щиро розкаявся та визнав свою вину на стадії досудового слідства, в суді першої та апеляційної інстанції, що свідчить про усвідомлення вчинення ним своїх дій. Захисник вказує, що апеляційний суд під час розгляду його апеляційної скарги дав неправильну правову оцінку обставинам справи, не перевірив належним чином доводи захисту і на підставі цього залишив в силі вирок суду першої інстанції.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2  КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості   ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за                                 ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Санкцією ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Санкцією ст. 187 ч. 4 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;  принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання     ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, фактичні обставини справи, тяжкі наслідки у вигляді смерті людини похилого віку, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив особливо тяжкі злочини, його негативну характеристику з місця проживання, а також те, що він на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покаранняОСОБА_4 , судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує його покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення   ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, та призначив йому покаранняв межах санкцій ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 КК України і на підставі ст. 70 ч. 1 КК України суд визначив ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, застосувавши найбільш м`який принцип призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а саме поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. 
При цьому суд зазначив, що таке покарання відповідає принципам справедливості, оскільки людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини і ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене  ОСОБА_4  покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При цьому апеляційний суд визнав безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_4 щиро розкаюється та визнає вину, визнавши таку поведінку обвинуваченого, як таку, що обрана для пом`якшення його покарання, належним чином мотивувавши своє рішення.
Обставин, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_4 щирого каяття судами обох інстанцій встановлено не було, і даних які б спростовували ці висновки судів в касаційній скарзі не наведено.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_4 і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення засудженому більш м`якого покарання колегія суддів за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадженняне вбачає.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 та призначення йому більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3