Постанова
   Іменем   України
 
Єдиний унікальний номер справи 754/2628/23	 	
Номер провадження 22-ц/824/13197/2023	
Головуючий у суді першої інстанції О.І. Скрипка 	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
10 листопада  2023 року                                                                                      місто Київ
                              Номер справи 754/2628/23 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
сторони: 
 
позивач                    Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»   
відповідач               ОСОБА_1 
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) 
 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»  на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року,  ухвалене у складі судді Скрипки О.І., в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва,
 
в с т а н о в и в :
 
Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено угоду № 200005074 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21 200 грн. із встановленим строком користування з 29.01.2014 по 20.05.2017. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором.
Як зазначає позивач, ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ, «ДІДЖИ ФНАНС» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 23.02.2023 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 62 460,46 грн., з яких: 20 716,22 грн. - заборгованість за кредитом; 41 744,24 - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 2684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року  у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів поданої скарги Товариство вказувало на те, що 29.01.2014 між АТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 20005074 щодо кредитування. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідач попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору, та додатків, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов. 
Апелянт зауважує, що відповідно Постанови ВС України  від 12.07.2012 № 6-63 цс 12 у спорі щодо дійсності кредитного договору, кредитний договір на відміну від договору позики, є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору. Господарські операції на підставі договору № 20005074 від 29.01.2014 проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору. 
Зазначає, що 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України  № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлення права вимоги. Вимогами чинного законодавства України та умови договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тому позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200005074 від 29.01.2014 заявлені у розмірі розрахованого банком.
Окрім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідно до норм ЦК України ч. 1 ст. 1076 - банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомості про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам. Отже, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» не є стороною кредитного договору, відповідно інформація про стан рахунку відповідача для нього є недоступною.        
 Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Зауважує, що апелянт у апеляційній скарзі не зазначає, в чому  саме полягає необґрунтованість рішення суду, її зміст фактично повторює  позицію позивача, викладену ним у позові. Усі твердження позивача є надуманими, та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, адже належні докази, що доводять розмір кредитної заборгованості за кредитним договором від 29.01.2014 № 20005074 суду не надано.   
Також, відповідач вказує, що апелянтом не було надано розрахунку заборгованості із зазначення посади і ПІБ уповноважених працівників банку, первинні документи і докази, що стали підставою такого розрахунку, найменування та вид ліцензованого програмного забезпечення. При цьому апелянт стверджує, що первинні фінансові документи знаходяться в ПАТ «Банк Михайлівський», проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки позивач при відступленні прав вимоги мав право та обов`язок перевірити дійсність прав вимоги, якість переданих доказів, їх необхідність та достатність.      
16.10.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» подано до апеляційного суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: листа ФГВФО та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 у задоволенні якого колегія суддів уважає за необхідне відмовити.     
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті  369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також    його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана стороною позивача апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 29.01.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1  було укладено договір у формі заяви (оферти) № 200005074 про надання та використання платіжної картки МС World, рахунок картки: НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі не зазначений. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках.
Також, 29.01.2014 відповідачем підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка (не іменна)», а також ОСОБА_1 отримав платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду.
20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200005074 від 29.012014 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 200005074 від 29.01.2014 року складає 62 460,46 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 20 716,22 грн., заборгованість за відсотками 41 744,24 грн., а також вказана дата закінчення кредитного договору 20.05.2017 року.
19 грудня 2022 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило ОСОБА_1 претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за Кредитним договором №200005074 від 29.01.2014 в загальній сумі 62460,46 грн (а.с.24).
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 дійсно отримав у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 21 200,00 грн, не доведено розмір та порядок нарахування відсотків, а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200005074 від 29.01.2014 у розмірі 62 460, 46 грн.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, а саме копії: заяви (оферти) №200005074 від 29 січня 2014 року, анкети №35303 від 29 січня 2014 року, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 29 січня  2014 року, договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток від 29 січня 2014 року, договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог, адже доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання; розмір відсотків та порядок і період їх нарахування позивачем надано не було.
А тому, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів, їх розмір, графіку погашення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений договір про кредитування шляхом отримання кредиту із ліміту видачі через кредитну картку, адже у договорі про кредитування, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 не зазначено розмір та час наданих відповідачу кредитних коштів.
Так, з долученої до позовної заяви позивачем заяви (оферти) № 200005074, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 29 січня 2014 року неможливо зробити висновок про розмір та дату надання кредиту відповідачу, дату сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування (а.с.5).
Також, в підписаній позичальником Анкеті №35303 в графі про бажану суму кредиту вказано 0 грн, відомості про строк кредиту відсутні, також не зазначено, на підставі якого договору була складена Анкета №35303 (а.с.6).
З Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+кредитка (не іменна)» - сума можливого кредиту вказана до 50000 грн, строк кредиту 12 місяців, орієнтовна сукупна вартість кредиту 16 927,61 грн (а.с.13).
Проте, з дослідженої розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду не можливо встановити, яка сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою (а.с.16).
Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), проте суду першої інстанції не було  надано розрахунку заборгованості або первинних документів чи виписки по рахунку відповідачки.
Суд першої інстанції вірно вказав, що додаток №1 до Договору №7_БМ від 20.07.2020 про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує позовні вимоги саме про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в межах встановленого кредитного ліміту (їх розміру), дату їх отримання та не підтверджує, яку частину тіла кредиту та відсотків за  користування кредитними коштами було сплачено відповідачем, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав,  апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року залишенню без змін.
При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року,залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
                                                                                           Л. Д.  Поливач
 
                                                                                           А. М.  Стрижеус
 
                                                                                           О. І.  Шкоріна