УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 615/750/23
провадження № 51 - 6023 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 16 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо нього,
встановив:
За вироком Валківського районного суду Харківської області від 16 травня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 34 000 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно вироку суду, у середині серпня 2022 року (встановити точну дату та час не представилось можливим) ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди державі і бажаючи їх настання, з метою отримання державної грошової допомоги ВПО, порядок призначення та виплати якої передбачений Порядком, затвердженим постановою КМУ №332 від 20.03.2022, особисто подав заяву про взяття його на облік в електронній формі за допомогою мобільного додатка Порталу Дія, під час заповнення якої вніс недостовірні дані щодо адреси свого фактичного місця проживання/перебування, а саме: АДРЕСА_2 , та пройшов електронну ідентифікацію та автентифікацію з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, тим самим отримав статус ВПО. При цьому ОСОБА_4 був попереджений про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної державної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей.
В результаті ОСОБА_4 безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у виді державної допомоги ВПО за період з 08 09 2022 року по 07 04 2023 року в розмірі 16000 грн згідно Порядку, затвердженого постановою КМУ №332 від 20.03.2022, якими він розпорядився на власний розсуд, чим завдав державі в особі Міністерства соціальної політики України майнову шкоду на вказану суму.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обмані (шахрайство). 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення змінити, застосувати до нього ст. 45 КК та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.
В обґрунтування вказує, що судами попередніх інстанцій помилково не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 45 КК. Так, на думку засудженого, суди дійшли помилкового висновку про недоцільність звільнення його від кримінальної відповідальності та необхідність призначення йому покарання. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК з огляду на таке.
За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4  у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 КК в касаційній скарзі не оспорюються, а тому судові рішення в цій частині не перевіряються.
Колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування щодо нього положень ст. 45 КК, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 45 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому кримінальному правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди.
Факт дійового каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Відсутність хоча би однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.
Виходячи з системного тлумачення законодавства і судової практики щире каяття характеризує ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення та проявляється в тому, що вона визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, дає правдиві показання, негативно оцінює кримінальне правопорушення та засуджує свою поведінку. При цьому щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак саме по собі щире каяття є лише пом`якшуючою покарання обставиною, а не підставою, яка обов`язково тягне за собою звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Що ж стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.
Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, вказаних приписів закону дотримався.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальний проступок, який не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких виключається можливість застосування приписів ст. 45 КК.
Як убачається з матеріалів за скаргою, місцевий суд під час призначення ОСОБА_4 виду та розміру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,  також те, що  засуджений має постійне місце проживання, за яким зі слів сусідів характеризується позитивно, проживає з батьками та рідним братом, адмінкомісією не розглядався, участі в житті громади не приймав, зі слів тимчасово не працює, так як проходить стажування, не судимий, утриманців не має , на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов медкомісію. Суд дійшов висновку про можливість призначення  ОСОБА_4  покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 190 КК
Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою засудженого, у межах його доводів, які по суті є аналогічними доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з наведенням достатніх мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано такою, що не підлягає задоволенню.
Мотивуючи власне рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що орган досудового розслідування за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 190 КК, вчиненим ОСОБА_4 не визнав обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що засуджений не надав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановлені невідомих їм обставин справи. Колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що засуджений ототожнив поняття визнання вини з активним сприянням розкриттю злочину.
Крім того, як убачається з рішення апеляційного суду, визнання вини засудженим у скоєному не свідчить про його дійове каяття, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 виконав всі дії, внаслідок яких йому було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у виді державної допомоги ВПО за період з 08 вересня 2022 року по 07 квітня 2023 року, у розмірі 16 000 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд, чим завдано майнової шкоди державі в особі Міністерства соціальної політики України.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено всієї сукупності умов, з якими закон пов`язує можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, відповідно до ст. 45 КК та закриття кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх вірними та такими, що грунтуються на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів вважає, що за обставин цього кримінального провадження відсутні підстави для застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а призначене ОСОБА_4 покарання є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Судовий розгляд кримінального провадження у судах попередніх інстанцій проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, вирок та ухвала відповідають вимогам статей 370, 374, 418, 419 КПК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень, умотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, визначення порядку його відбування та справедливості обраного йому заходу примусу, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 16 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                      ОСОБА_2                                   ОСОБА_3