ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" листопада 2023 р.                               Справа№ 910/8531/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Новосельцева О.Р.
представників сторін: 
від позивача: Васьковська Г. М.;
від відповідача: Алпатьєва Н. Ю;
від третьої особи, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації: Лисенко Ю. А.;
від третьої особи, Київської міської ради: Тетерятник О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023
та апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 
у справі №910/8531/20 (суддя Маринченко Я.В.) 
за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
до Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича
третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація
про   стягнення неустойки у розмірі 91 409,10 грн.
за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича
до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
третя особа Київська міська рада
про стягнення 205 938,25 грн. та визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича      про стягнення заборгованості з орендної плати за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.06.2015 № 394/1 у розмірі 45   704,55 грн, пені у розмірі 121,46 грн, 3% річних - 729,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ФОП Каралоп А. В. користується нежитловими приміщеннями, однак не сплачує належної орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач також зазначає, що термін дії договору оренди встановлений з 22.06.2015 по 20.06.2018, оскільки відповідач не повертає об`єкт оренди за актом приймання-передачі, то його зобов`язання за договором оренди не припинено і він зобов`язаний сплачувати за користування об`єктом оренди орендну плату.
В свою чергу у вересні 2020 року  ФОП Каралоп А.В. звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору оренди частково недійсним та стягнення надмірно сплаченої суми орендних платежів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у договорі оренди міститься посилання на нормативний акт Київської міської ради, який вже втратив чинність на момент підписання договору на підставі рішення Київської міської ради, за яким нова ставка орендної плати була встановлена на рівні 5%. Натомість за умовами договору оренди ставка орендної плати встановлювалася в розмірі 15%. У зв`язку з цим, пункт 3.1, в якому встановлений розмір орендної плати, підлягає визнанню недійсним, а переплата у розмірі 205 938,25 грн підлягає стягненню з Комунального підприємства.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованість по орендній платі у розмірі 45   702,15 грн, пеню у розмірі 121,46 грн, 3% річних у розмірі 729,00 грн та судовий збір у розмірі 2101,89 грн. В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 вищезазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховний Суд звернув увагу, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання продовження терміну дії договору оренди, не було з`ясовано та не надано правової оцінки характеру платежів, стягнення яких вимагав ФОП Каралоп А.В. 
Під час нового розгляду справи у суді першої інстанції позивачем та відповідачем подано до суду заяви про уточнення позовних вимог.
Позивач у своїй заяві про уточнення позовних вимог, вказав, що відповідачем порушено умови договору в частині повернення орендованого майна по акту приймання-передачі підприємству, оскільки строк дії договору закінчився 20.06.2018, додаткових угод про продовження дії договору сторони не укладали. Так, позивач просив суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 91 409,10 грн.
Відповідач у свої заяві про уточнення позовних вимог, просив суд визнати договір №394/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.06.2015 недійсним в частині застосування Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджено рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 та втратило чинність з 08.07.2015, а саме визнати недійсним розрахунок орендної плати до договору №394/1 від 22.06.2015 за нежитлове приміщення на 15.07.2015, яке знаходиться за адресою вул. Якіра 20а, літ. Б, орендар - ФОП Каралоп Анатолій Васильович, застосувавши до даного розрахунку оренду ставку встановлену рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» та стягнути з відповідача надмірно сплачену суму орендних платежів у розмірі 205 938,25 грн.

Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовоми  відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 21.02.2023 стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича      9   446,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що оспорюваний договір оренди було укладено 22.06.2015, відтак сторонами було правомірно застосовано Положення про оренду, затверджене рішенням № 34/6250, яке було чинним на той час, оскільки рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» ще не набуло чинності.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір після 20.06.2018 продовжив дію, тому зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору в частині застосування Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджено рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 та втратило чинність з 08.07.2015, а саме визнання недійсним розрахунку орендної плати до договору №394/1 від 22.06.2015 за нежитлове приміщення на 15.07.2015, яке знаходиться за адресою вул. Якіра 20а, літ. Б, орендар - ФОП Каралоп Анатолій Васильович, застосувавши до даного розрахунку оренду ставку встановлену рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» та стягнення з відповідача надмірно сплачену суму орендних платежів у розмірі 205 938,25 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Також задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення витрат позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу суд зазначив, що розмір таких витрат є обґрунтованим та спів розмірним, та пропорційним вартості наданих послуг адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг виконаних робіт. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з  апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив, що позивач за первісним позовом у своїй заяві про уточнення позовних вимог просив стягнути заборгованість з орендної плати і в тому числі неустойку, а не лише неустойку.
Вказує, що суд першої інстанції зосередився на строках закінчення договору оренди, зазначивши що договір оренди є пролонгованим, оскільки сторонами не заявлялось про припинення дії договору.
Скаржник наголошує, що  дії з продовження строку дії договору оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору (п.9.7 договору оренди) однак в судовому засіданні було встановлено, що вищезазначена додаткова угода між сторонами не укладалася.
Не погоджується з висновками суду, що обома сторонами договору вчинені конклюдентні дії на пролонгацію договірних відносин.
Апелянт звертає увагу, що ФОП Каралоп А.В. орендоване приміщення по акту не повернув, а тому був зобов`язаний і в подальшому платити орендну плату.
Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» також не погодилось з прийнятим додатковим рішенням, 09.06.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з  апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 21.02.2023 у справі №910/8531/20, посилаючись на те, що основне рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а у разі його скасування ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Каралоп Анатолій Васильович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з  апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.Також просив стягнути витрати на правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», про що наголошував Верховний Суд.
Апелянт наголошує, що наявність рішення, яким встановлюються орендні ставки є обов`язковим для орендодавців та балансоутримувачів для застосування у договорах, не чекаючи додаткового погодження або персонального розпорядження від Київської міської ради, а отже до спірних правовідносин повнинно бути застосоване Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», затверджене  рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, яким встановлювалися нові орендні ставки.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував висновки викладені у Постанові Касаційного господарського суду від 27.10.2021, а саме п.52 Постанови: «Звідси Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, підлягало застосуванню на момент укладення договору оренди землі. Починаючи з 08.07.2015 до правовідносин сторін підлягало застосуванню Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 р. № 415/1280» та п.81 Постанови: «   Крім того, суди відмовили у вимозі за зустрічним позовом про стягнення надмірно сплачених орендних платежів, оскільки вони дійшли висновку щодо відсутності підстав для визнання частково недійсним договору оренди з огляду на правомірне застосування Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, яке було чинним на момент укладення договору оренди. Проте судами попередніх інстанцій, з огляду на не дослідження ними питання продовження терміну дії договору оренди, не було з`ясовано та не надано правової оцінки характеру платежів, стягнення яких вимагав ФОП Каралоп А.В», що призвело, на думку апелянта, до порушення норм матеріального права та незаконного рішення.
Апелянт зазначає, відповідно до висновків Верховного Суду до правовідносин з 08.07.2015 повинно застосовуватись Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київською міською радою від 21.04.2015 № 415/1280. Орендна ставка встановлена за вказаним рішенням дорівнює - 5 % натомість у розрахунку  від 15.07.2015, який є невід`ємною частиною договору зазначена орендна ставка - 15%, відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, яке втратило чинність з моменту набрання чинності рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280. Отже, на думку апелянта, оскільки з 08.07.2015 діє ставка 5%, то застосування більшої ставки на підставі Методики, яка втратила чинність є незаконним, а отже різниця між отриманною відповідачем орендною платою та тією, яку він повинен був отримати, складають суму безпідставно отриманих коштів.
Також апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на ст.1212 ЦК України, якою були обґрунтовані позовні вимоги. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала і тому переплата за договором 394/1 від 22.06.2015, на його думку, скаладає 205   938,25 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у своєму відзиві, наданому до суду 28.04.2023, зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову є законним та обґрунтованим.
Позивач за первісним позовом наголошує на тому, що у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 27.10.2021 чітко зазначено, що сторонами правомірно було застосовано Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 та наголошено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Також позивач за первісним позовом вказує, що дійсно з 08.07.2015 до договорів, укладених після вказаної дати, при нарахуванні орендної плати вже застосовувались Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280. Проте договір № 394/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва від 22.06.2015, укладений з ФОП Каралоп А.В. не має до цього жодного відношення.
Крім того, позивач за первісним позовом зазначає, що ФОП Каралоп А.В. у травні 2016 року звертався до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зменшення орендної плати, яка була розглянута і на підставі протоколу Постійної комісії Київської міської ради з питань власності №16 від 31.05.2016 ФОП Каралоп А.В. було відмовлено  у зменшенні орендної плати за користування  нежитловими приміщеннями. Це рішення ФОП Каралоп А. В. оскаржено не було.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Фізична особа - підприємець Каралоп А. В. у своєму відзиві, наданому до суду 20.04.2023, зазначає, що рішення суду про відмову у задоволенні первісного позову є законним та обґрунтованим.
Позивач за первісним позовом, посилаючись на ст.764 ЦК України, яка передбачає, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, наголошує на тому, що між сторонами не було жодних документів щодо наміру припинити договір оренди, а тому він вважається продовженим на тих самих умовах та на той самий строк. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 передано апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8531/20  для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 передано апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8531/20  для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б. О. у відпустці, справу № 910/8531/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 витребувано у Господарському суду міста Києва матеріали справи № 910/8531/20.
29.03.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/8531/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»  на рішення Господарського суду м.Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8531/20  та призначено розгляд справи на 22.05.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду м.Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8531/20  та призначено розгляд справи на 22.05.2023. Ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/8531/20 за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду м.Києва від 07.02.2023 в одному об`єданому проваджені. 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 18.05.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»  на додаткове рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2023 у справі № 910/8531/20  передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»  на додаткове рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2023 у справі № 910/8531/20  залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023  розгляд апеляційних скарг Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду м.Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8531/20  призначено на 26.06.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»  на додаткове рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2023 у справі № 910/8531/20  та призначено розгляд справи на 26.06.2023.
У судовому засіданні 26.06.2023 протокольною ухвалою  оголошено перерву у розгляді справи 910/8531/20 до  31.07.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 у справі № 910/8531/20  оголошено перерву до 06.09.2023.
Судове засідання 06.09.2023 не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 розгляд апеляційних скарг Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду м.Києва від 07.02.2023 та апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на додаткове рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2023 у справі № 910/8531/20 призначено на 20.11.2023.

Позиції учасників справи

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 20.11.2023 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити,  в іншій частині рішення залишити без змін.
Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 20.11.2023  підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу.
Представники третіх осіб у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 20.11.2023 підтримали доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.06.2015 між Шевченківською районною в місті Києві державну адміністрацію (далі - орендодавець), Фізичною особою-підприємцем Каралопом Анатолієм Васильовичем (далі - орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - Підприємство) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 394/1 (далі - договір).
Відповідно п.1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 28,3 кв. м, а саме господарську споруду з орендованою площею 28,3 кв. м, згідно з поверховим планом приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Якіра, 20а, літ. Б, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Згідно з пунктом 3.1 договору оренди за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі пункту 22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, яка на дату підписання договору оренди становила за перший місяць оренди (без ПДВ) 226,07 грн за 1 кв. м орендної площі, що в цілому складає 6 397,63 грн.
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікований у поточному місяці (пункт 3.2 договору оренди).
Пунктом 3.3 договору оренди передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно з пунктом 3.5 договору оренди орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача), а саме на рахунок Комунального підприємства.
Відповідно до пункту 3.6 договору оренди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.
За пунктом 3.5 договору оренди останнім днем сплати орендної плати є підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.
Пунктом 4.15. договору передбачено, що орендар після припинення дії договору оренди зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Підприємству. Акт приймання-передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та Підприємством. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.
Відповідно до п.9.1 договору цей договір діє з 22.06.2015 по 20.06.2018.
Усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами. (п.9.2 договору).
Згідно з п.9.7 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.
18.12.2019 ФОП Каралоп А. В. звернувся до Комунального підприємства з листом, у якому повідомив про тимчасове зупинення орендних платежів за користування нежитловими приміщеннями до встановлення розміру орендних платежів у відповідності до норм чинного законодавства.
У відповідь Комунальне підприємство листом від 26.12.2019 № 6614/3 попередило орендаря, що одностороння відмова від зобов`язань не допускається і такі дії можуть призвести до припинення орендних відносин.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що ФОП Каралоп А. В., на думку позивача за первісним позовом, порушив умови укладеного договору в частині сплати орендних платежів за користування нежитловими приміщеннями, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед орендодавцем у розмірі       45 704,55 грн. 
У подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги, де він просив суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 91 409,10 грн відповідно до ст. 785 ЦК України у зв`язку з неповерненням майна.
В свою чергу, ФОП Каралоп А.В. звернувся із зустрічною позовною заявою до Комунального підприємства, у якій, з урахуванням заяв про збільшення та зменшення розміру позовних вимог, просив визнати недійсним договір №394/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.06.2015 недійсним в частині застосування Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджено рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 та втратило чинність з 08.07.2015, а саме визнати недійсним розрахунок орендної плати до договору №394/1 від 22.06.2015 за нежитлове приміщення на 15.07.2015, яке знаходиться за адресою вул. Якіра 20а, літ. Б, орендар - ФОП Каралоп Анатолій Васильович, застосувавши до даного розрахунку оренду ставку встановлену рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» та стягнути з відповідача надмірно сплачену суму орендних платежів у розмірі 205 938,25 грн.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовоми було відмовлено у зв`язку з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до    статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, укладений між сторонами за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.
Як встановлено частинами 1, 6   статті 283 Господарського кодексу України   за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.
Згідно із статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до ст.764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Частиною другою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»  (чинний на момент укладення договору та закінчення терміну його дії) передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір оренди, відповідно до пункту 9.1 якого, строк його дії  з 22.06.2015 по 20.06.2018.
У той же час, пунктом 9.7. договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.
Таким чином, нормами законодавства передбачено, що договір оренди продовжується на той самий термін, на який його було укладено, у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення, поданої протягом визначеного законом строку. Проте позивач та відповідач у договорі оренди визначили такий спосіб оформлення продовження договору оренди, як укладення додаткової угоди до нього.
Судом першої інстанції встановлено, що сторонами не заявлялось про припинення дії договору, тобто договір є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
При цьому, відсутність підписаної між сторонами додаткової угоди не спростовує факту поновлення дії договору оренди, про що свідчать фактичні дії сторін.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень №145 від 11.07.2018, №177 від 14.08.2018, №200 від 12.09.2018, №237 від 24.10.2018, №274 від 20.11.2018, №302 від 19.12.2018, №324 від 11.01.2019, №348 від 15.02.2019, №380 від 12.03.2019, №451 від 15.04.2019, №504 від 23.05.2019, №545 від 19.06.2019, №595 від 22.07.2019, №626 від 14.08.2019, №660 від 24.09.2019, №697 від 29.10.2019, №786 від 16.06.2020, №792 від 15.07.2020 та картки рахунку №361 за листопад 2019 по червень 2020, відповідачем здійснювалась сплата орендної плати, а відповідачем вказана плата приймалась без заперечень.  Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, обома сторонами договору вчинені конклюдентні дії на пролонгацію договірних відносин. 
Про продовження дії договору свідчить також та обставина, що неустойка за неповернення орендованого майна нарахована згідно вимог позовної заяви з листопада 2019 року, а не з червня 2018 року, після закінчення строку дії договору.
Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Отже, оскільки сторони не повідомляли у встановлений строк про відсутність намірів щодо продовження дії договору оренди після його закінчення, вимог до ФОП Каралопа А.В. про звільнення орендованого приміщення позивачем не заявлялось, більше того, відповідач сплачував, а позивач приймав орендну оплату після закінчення дії договору, то договір №394/1 від 22.06.2015 вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, а тому у відповідача за первісним позовом не виникло обов`язку передати майно по акту приймання-передачі Підприємству, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення неустойки, передбаченої ст.785 ЦК України та п.4.15. договору у подвійному розмірі орендної плати за невиконання обов`язку повернення орендованого майна.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення неустойки за невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення речі.
Стосовно доводів позивача за первісним позовом у апеляційній скарзі про залишення поза увагою судом першої інстанції вимог щодо стягнення орендної плати, які заявлялись позивачем у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/8531/20 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Після скасування зазначених рішень позивачем відповідно до ст. 46 ГПК України було остаточно визначено позовні вимоги  (т.3 а.с.111-114) та заявлено до стягнення неустойку у сумі 91   409,10 грн, які судом першої інстанції були прийняті до розгляду до початку підготовчого провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача в цій частині є безпідставними.
Стосовно зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту п.3.1 договору  вбачається, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250, яка на дату підписання договору оренди становила за перший місяць оренди (без ПДВ) 226,07 грн за 1 кв. м орендної площі, що в цілому складає 6397,63 грн.
Також судом встановлено, що рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» втратило чинність на підставі рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва».
При цьому, відповідно до п. п. 15, 16 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» останнє набуло чинності з дня його офіційного оприлюднення у газеті Київської міської ради «Хрещатик» - 08.07.2015, випуск № 96 (4692).
Відповідно до частини п`ятої   статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»   акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.
   Як передбачено   статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
   Вказана норма означає, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності, у зв`язку із чим це слід розуміти так, що чинність починається з моменту набрання цим актом сили і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 р. у справі № 1-зп/1997 про офіційне тлумачення статей   58,   78,   79,   81 Конституції України).
Так,  Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, підлягало застосуванню на момент укладення договору оренди. Отже, починаючи з 08.07.2015 до правовідносин сторін підлягало застосуванню Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 р. № 415/1280.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що договір оренди було укладено 22.06.2015, відтак сторонами було правомірно застосовано Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011, яке було чинним на час укладення договору, оскільки рішення Київської міської ради, яким його було скасовано, ще не набуло чинності.
Також, як зазначено судом першої інстанції, після набрання чинності новим Положенням, Комунальним підприємством було здійснено перерахунок орендної плати (зменшено її розмір на 50%) у відповідності до вищевказаного Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 р. № 415/1280.
   Згідно з пунктом 3.3. договору оренди розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади          м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
Відповідно до обставин справи, встановлених судом, сторони не вносили до договору оренди  зміни щодо розміру орендної плати.
Отже, сторонами було продовжено дію договору після його закінчення та враховуючи умови договору, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про обґрунтованість встановленого у договорі розміру орендної плати та відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог  про визнання договору оренди частково недійсним та стягнення надмірно сплаченої суми орендних платежів. 
Зазначеного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 27.10.2021 скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій (п.п.53-57 постанови, т.3 а.с.87). 
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Крім того,  позивач за первісним позовом оскаржує додаткове рішення Господарського суду міста Києва Від 21.02.2023 у справі № 910/8531/20.  Розглянувши подану апеляційну скаргу на додаткове рішення колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ч.ч.1, 3   ст.123 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.4   ст.129 Господарського процесуального кодексу України   інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, оскільки, судом відмовлено у задоволенні первісного позову до Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича, суд першої інстанції стягнув з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» витрати на професійну правничу допомогу надану відповідачу до подання ним зустрічної позовної заяви.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
   Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
За змістом п. 4 ч. 1    ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"     договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини 1     статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"     адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано довідку з розрахунку витрат на правничу допомогу, акти виконаних робіт від 07.09.2020 на суму 15 000 грн, від 27.01.2021 на суму 20 000 грн, від 30.06.2021 на суму 10 000 грн, 29.10.2021 на суму 7 000 грн та від 21.12.2021 на суму 3 000 грн, квитанції до прибуткового касового ордера №51 від 02.09.2020 на суму 15 000, №3 від 26.01.2021 на суму 13 000 грн, №4 від 27.01.2021 на суму 6 000 грн, №15 від 29.03.2021 на суму 10 000 грн, №27 від 15.07.2021 на суму 7 000 грн та №49 від 09.12.2021 на суму 3 000 грн, ордер серії АА №1045704 від 03.09.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1655 від 01.06.2001. Таким чином, витрати на правничу допомогу за договором № 08/20 від 01.09.2020 на 15.02.2021 склали 54   513 грн.
У заяві про ухвалення додаткового рішення представник ФОП Каралоп А.В. просив стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» на користь ФОП Каралоп А.В. понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 9   446 грн за вивчення відповідачем матеріалів доданих до первісної позовної заяви, формування лінії захисту, складання клопотання про залучення третьої особи та відзиву на первісну позовну заяву.
Пунктом 2 ч. 5   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, враховуючи категорію справи, а також з огляду на виконані адвокатом роботи (надані послуги) задля її належного розгляду в межах та на умовах укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги, реальність понесення позивачем таких витрат та також розумну необхідність останніх, враховуючи відсутність заперечень  проти розподілу витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9   446,00 грн, які є співмірними, обґрунтованими та пропорційними до ціни позову.
Крім того, представник ФОП Каралопа А.В. у апеляційній скарзі просив стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»    витрати  на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування заявлених вимог, відповідач за первісним позовом зазначив, що ним відповідно до ст.ст. 126, 129 ГПК України понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 13   500,00 грн (згідно акту виконаних робіт), на підтвердження чого подав усі необхідні первинні документи, що підтверджують розмір таких витрат та докази її сплати. Отже, вважає витрати на правничу допомогу адвоката понесені у даній справі були необхідними, розумними, співмірними зі складністю справи та часом витраченим адвокатом. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем за первісним позовом надано:
- довідку з розрахунку витрат на правничу допомогу, згідно якої витрати складають: написання апеляційної скарги - 2 год  х 2680 грн = 5360,00 грн,  вивчення апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»    та складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 год х 2680 грн = 5360,00 грн, участь у судовому засіданні 22.05.2023 -  0,5 год х 2680 грн = 1340 грн, участь у судовому засіданні 26.06.2023 - 1 год х 2680 грн = 2680,00 грн;
- акт виконаних робіт від 22.05.2023  за складання апеляційної скарги, вивчення апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»    та складання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні 22.05.2023. За виконання даного об`єму робіт клієнтом був оплачений гонорар адвоката у розмірі 13   500 грн.
- квитанції до прибуткового касового ордера №24 від 22.05.2023 на суму 1   500 грн, №17 від 18.04.2023 на суму 4 000 грн, №12 від 14.03.2023 на суму 6 500 грн, №23 від 19.05.2023 на суму 3000 грн;
- ордер серії АА №1045704 від 03.09.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1655 від 01.06.2001. 
Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Колегія суддів зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
                            З огляду на викладене вище, колегія суддів, дослідивши опис наданих послуг адвоката, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також враховуючи заперечення відповідача за первісним позовом, колегія суддів  дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивача у розмірі 10 720 грн (написання апеляційної скарги - 2 год  х 2680 грн = 5360,00 грн,  вивчення апеляційної скарги та складання відзиву на апеляційну скаргу - 1 год х 2680 грн, участь у судовому засіданні 22.05.2023 -  0,5 год х 2680 грн = 1340 грн, участь у судовому засіданні 26.06.2023 - 0,5 год х 2680 грн = 1340 грн) 
          В іншій частині заявлені позивачем за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу у цій справі на стадії апеляційного розгляду      справи не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задовленню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати не вбачається.
Таким чином, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"  на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі №910/8531/20 задоволенню не підлягають. Рішення  Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі №910/8531/20  підлягає залишенню без змін.
Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у справі №910/8531/20. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у справі №910/8531/20 підлягає залишенню без змін.
Крім того, заява Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 720 грн. В іншій частині у задоволені заяви слід відмовити.  
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянтів в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
           Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі №910/8531/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі №910/8531/20  залишити без змін.
3. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у справі №910/8531/20 залишити без задоволення.
4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у справі №910/8531/20 залишити без змін.
5. Заяву Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1; ідентифікаційний код 34966254) на користь Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) 10 720 (десять тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп.  витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.
6. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянтів.
7. Матеріали справи №910/8531/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

          Повний текст постанови підписано 04.12.2023.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун