У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 314/2543/21
провадження № 51-6586 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 липня 2023 року стосовно засудженої ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 червня 2022 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючу, раніше не судиму, визнано винуватою  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та призначено їй покарання  у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
Згідно з вироком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 11:30, маючи умисел, направлений на умисне вбивство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту з співмешканцем ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою позбавлення життя останнього, кухонним ножем завдала останньому один колотий удар в область шиї, чим спричинила тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. Після цього, ОСОБА_5 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство,  знову завдала потерпілому удар вказаним ножем в область грудної клітини зліва, чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді одиночного сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу раневого каналу серцевої сорочки та правого шлуночка серця, яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вищезазначений вирок - без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно обгрунтував свій висновок показаннями ОСОБА_5 , які вона надавала під час проведення слідчого експерименту 26 квітня 2022 року, оскільки вони суперечать висновку експерта № 130 від 24 квітня 2021 року, а відтак, зазначений протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, на що не зважив суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається з наявної у Верховному Суді копії оскаржуваного вироку місцевого суду, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК підтверджуються сукупністю доказів, які цей суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив.
З доданих до касаційної скарги копій судових рішень видно, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання самої   ОСОБА_5 , яка свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала та розповіла за яких обставин вчинила умисне вбивство потерпілого; показання свідка                 ОСОБА_7 , який повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_2, коли він приїхав до місця проживання ОСОБА_5 , остання повідомила йому, що вбила ОСОБА_6 , труп якого знаходиться у кімнаті; показання свідка ОСОБА_8 , який  пояснив, що він є поліцейським Михайлівської громади, знає сім`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як таку, що опинилась у важких життєвих обставинах через зловживання алкоголем. ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом ОСОБА_7 , він приїхав до помешкання ОСОБА_5 яка повідомила йому, що вбила ОСОБА_6 , труп якого він виявив у її будинку; протокол слідчого експерименту від 26 квітня 2021 року та  відеозапис до нього, відповідно до якого ОСОБА_5 розказала і показала за яких обставин, ІНФОРМАЦІЯ_2,  вона завдала удар потерпілому в шию, після чого він своєю рукою обхватив лезо ножа, який вона висмикнула і знову завдала йому прямий удар йому в область серця; висновок судово-медичної експертизи від 24 квітня 2021 року № 130, згідно якої причиною смерті ОСОБА_6 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки зліва, в 5-му міжреберному проміжку по лівій середній ключичній лінії, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженнями по ходу прямолінійного ранового каналу міжреберних м`язів, пристінкової плеври, серцевої сорочки, правого шлуночку серця, яке ускладнилось масивною крововтратою; іншими доказами, дослідженими під час розгляду кримінального провадження. 
Наведені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.
Доводи захисника,викладені у касаційній скарзі, про те, що суд безпідставно обґрунтував свій висновок показаннями ОСОБА_5 , які вона давала під час проведення слідчого експерименту, є безпідставними.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Отже показання і документи - це різні джерела доказів.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. 
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності та вжив всіх необхідних заходів до перевірки всіх доказів по справі та в межах своїх прав та обов`язків, дав цим доказам належну оцінку, з урахуванням вимог ст. 94 КПК, та дійшов правильного висновку про доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. 
Так, апеляційний суд, зазначив, що відповідно до висновку експерта № 130 від                      24 квітня 2021 року причиною смерті ОСОБА_6 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки зліва, в 5-му міжреберному проміжку по лівій середній ключичній лінії, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженнями по ходу прямолінійного ранового каналу міжреберних м`язів, пристінкової плеври, серцевої сорочки, правого шлуночку серця, яке ускладнилось масивною крововтратою. Наявність на тілі потерпілого комплексу тілесних ушкоджень, наведених у висновках експертиз, які суд поклав в основу вироку, узгоджується з тим механізмом завдання ударів                    ОСОБА_6 , який ОСОБА_5 продемонструвала 26 квітня 2021 року під час проведення слідчого експерименту за її участю. Тому доводи ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень, не пов`язаних із настанням смерті, які встановлені експертом у вказаному висновку, є неспроможними, оскільки наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді саден правої надбрівної дуги, шиї та поперекової ділянки не впливають на висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_5 , оскільки не перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті. 
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.
Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень статей 370, 419 КПК із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги представника потерпілого, рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, установлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу і положень закону, якими він керувався.
Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону  касаційна скарга захисника не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 липня 2023 року стосовно засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                          ОСОБА_3