ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року	Львів	Справа № 500/568/23 пров. № А/857/7329/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Обрізка І.М.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року, прийняте суддею Чепенюк О.В. у місті Тернополі, у справі за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними,-

                                                             встановив:

ОСОБА_2 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі – ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ) починаючи з 27.03.2022.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №192650007974 від 18.10.2022 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано призначити пенсію із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 вказаного Закону з 11.10.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки у період з 01.08.1985 до 10.11.1986 (період, за який передбачено можливість зменшення пенсійного віку на 2 роки) працювала артисткою балету ансамблю танцю «Надзбручанка» Тернопільської облфілармонії, тобто працювала не в зоні посиленого радіологічного контролю і за цей період відомостей про фактичне місце проживання позивач не надала ні органу пенсійного фонду, ні суду. 
Отже, відсутність доказів постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 не дає підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки.
При цьому позивач має право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи особа, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, позаяк вона станом на 1 січня 1993 постійно проживала у цій зоні більше 4 років, а саме з 13.03.1987 по 12.06.2001.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за додатковою умовою 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, тобто ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. 
Суд вийшов за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача і задовольнив позов шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Тернопільській області №192650007974 від 18.10.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку та зобов`язав відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Суд взяв до уваги факт досягнення позивачем пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 5 років 26.03.2022, а також те, що звернення позивача із заявою про призначення пенсії мало місце 11.10.2022, тобто поза межами трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а винятків з цього правила Закон №1058-IV не містить, як і не містить підстав для поновлення вказаного тримісячного строку для звернення за пенсією, тому суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення за пенсією, тобто з 11.10.2022, а не з 27.03.2023 як просить позивач.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незважаючи на інформацію зазначену в довідці від 26.12.2022 №20- 10/470, виданої «Центром надання Адміністративних послуг» Чортківської міської ради про те, що позивач була зареєстрована з 13.03.1987 по 12.06.2001 на АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - не менше 04 років (за наявних 03 рік 03 місяці 12 днів), тому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у неї відсутнє.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що апелянт припустився математичної помилки при обрахунку строку проживання позивача в м. Чортків виходячи з наступного: в період з 13.03.1987 по 12.06.2001 позивач зареєстрована в АДРЕСА_1 , таким чином строк її проживання з 13.03.1987 по 01.01.1993 в м. Чортків становить 5 років 9 місяців 17 днів; апелянт ставить під сумнів період проживання позивача в м. Чортків коли вона працювала в колгоспі ім. Пархоменка, а саме: з 02.04.1987 по 31.08.1987; та з 18.01.1988 по 29.05.1988. Таким чином, спірний строк проживання позивача в м. Чортків становить 9 місяців 13 днів; 5 років 9 місяців 17 днів (строк, який позивач прожила в м. Чортків в період з 13.03.1987 по 01.01.1993) - 9 місяців 13 днів (спірний строк, коли позивач працювала в колгоспі ім. Пархоменка з 02.04.1987 по 31.08.1987; та з 18.01.1988 по 29.05.1988) = 5 років 4 днів.
З вище зазначених розрахунків вбачається, що в період з 13.03.1987 по 01.01.1993 позивач прожила в м. Чортків не менше 5 років 4 днів.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 55 років, 11.10.2022 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.47). До заяви долучила копії документів, необхідних для призначення пенсії (а.с.48).
Розглянувши заяву позивача, ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення №192650007974 від 18.10.2022, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до вказаної статті Закону.
У рішенні вказано, що вік заявниці становить 55 років 06 місяців. 
Відповідно до статті 55 Закону №796-XII страховий стаж має становити не менше 24 роки. Страховий стаж особи становить 24 років 03 місяці 03 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі 02.04.1987 по 31.08.1987, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. 
Також зазначено, що заявницею не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 4 роки (3 роки 3 місяці 12 днів), тому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII відсутнє (а.с.15, 32).
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (як було вказано - Закон №796-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону № 796-ХІІ, цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
Згідно ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1, у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014, зі змінами).
Підпунктом 5 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Як визначено ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є : 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, є такими, що належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ, що визначає категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій встановлено відповідну категорію, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорія 4.
Частиною 1 ст. 15 Закону № 796-ХІІ передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
У свою чергу ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий» від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Особам,  які  постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Як зазначено у пункті 11 Порядку № 551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 21.11.2006 по справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 по справі № 690/23/15-а, Верховного Суду у постановах від 27.02.2018 по справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 по справі № 152/651/17, від 25.11.2019 по справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 по справі №2 12/5780/16-а, від 17.05.2021 по справі № 398/494/17, від 17.05.2021 по справі № 336/6218/16-а, які в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
З матеріалів справи слідує, що позивачці встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 4).
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень ст. 14 Закону № 796-XI, такий документ підтверджує, що позивач постійно проживала чи працювала на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу.
При цьому, факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі їй посвідчення.
Отже, наявність відповідного посвідчення  дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням положень Закону № 796-XI.
Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 , відповідачем суду не подано та судом не здобуто.
Разом з цим, позивач на момент звернення із заявою до пенсійного органу досягла 55 років, що свідчить про наявність у неї права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-XI.
Відтак, відповідач безпідставно дійшов висновку про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796-XI.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії було те, що позивачка не підтвердила те, що проживала або відпрацювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) станом на 1 січня 1993 не менше чотирьох років. Однак, зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема, посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 4).
Відповідно до ч. 1 чт.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенні в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                            постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №500/568/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар