ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 жовтня 2023 року
м. Харків
справа № 638/7682/22
провадження № 22-ц/818/1774/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
учасники справи:
позивач - Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у порядкуст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі пресдставника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року,
в с т а н о в и в:
У грудні 2022 року фірма «Т.М.М.» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилалось на те, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 . 01.05.2015 між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 було укладено договір № 20 О.Я.-13к1 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. Відповідач взятих на себе за договором умов про оплату наданих їй послуг належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 3335,70 грн, за період з 01.06.2018 по 30.06.2018 року - 905,67 грн, за період з 01.07.2018 по 30.09.2018  року - 2431,27 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року позов фірми «Т.М.М.» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю заборгованість за період з 01.06.2018 по 30.06.2018 у розмірі 905,67 грн, за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 2431,27 грн, сплачену суму судового збору 2481 грн, а всього 5817 (п`ять тисяч вісімсот сімнадцять) грн 94 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Зазначає, що жодними нормативно-правовим актом не передбачаються наслідки у вигляді автоматичного визнання нечинними всіх рішень ОСББ у випадку скасування державної реєстрації. Вказане призводило б до правових прогалин у таких питаннях як-то здійснення розрахунків з контрагентами чи вирішення питання про права та обов`язки інших осіб, щодо яких юридичною особою було прийнято рішення. Вказує, що в чинному законодавстві існує чітко встановлена процедура щодо визнання рішень юридичної особи нечинними, вочевидь, скасування державної реєстрації юридичної особи, не може бути підставою для скасування (визнання нечинними) прийнятих такою особою рішень. Допущення такого скасування може призвести до необгрунтованого порушення прав та свобод заінтересованих осіб, наприклад, у разі якщо рішенням загальних зборів ОСББ (реєстрацію якого у подальшому скасовано) було відкликано управителя багатоквартирного будинку та обрано нового, що в силу абз. 11 ч. 9 ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відноситься до виключної компетенції загальних зборів. Визнання недійсними рішень установчих зборів, так само як і скасування державної реєстрації ОСББ (реєстраційного запису) за рішенням суду не є тотожною самій ліквідації юридичної особи, яка відбувається в порядку, передбаченому пункту 2 частини першої статті 110 ЦК України, і не призводить до припинення ОСББ. Звертає увагу суду на справу № 922/1500/18, посилаючись на яку, суд першої інстанції та Позивач, стверджують про скасування реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань. В даній судові справі досліджувалися два протоколи ОСББ «ЖК Ультра»: протокол установчих зборів від 16.03.2018 та протокол № 1 загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 20.04.2018. Підставою для скасування державної реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» стало визнання недійсними рішення установчих зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 16.03.2018. Натомість, протокол № 1 загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 20.04.2018 в судовому порядку визнано недійсним не було, як і не було звернення Позивача із позовною заявою про визнання такого протоколу недійсним. Зважаючи на те, що скасування державної реєстрації юридичної особи не є наслідком визнання нечинними її актів, ми переконані, що невизнання Протоколу № 1 загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 20.04.2018 недійсним в судовому порядку, є наслідком його чинність. Наголошує, що Протокол № 1 загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 20,04.2018 не визнано недійсним в судовому порядку, тому він є чинним на сьогоднішній день, і всі прийняті рішення на таких загальних зборах мають юридичну силу. Зазначає, що будь-які договірні відносини ОСОБА_3 , як співвласниці багатоквартирного будинку, та Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ. як управителя багатоквартирного будинку, були остаточно припинені з 20.04.2018 (у зв`язку із прийняттям рішення про припинення договірних відносин з Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та зміну форми управління). Співвласники багатоквартирного будинку, приймаючи рішення про припинення отримання послуг від Відповідача, дотрималися процедури, передбаченої абз. 6 ЗУ Про внесення змін до ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», тому договір № 20 О.Я.-13 к.1 від 01.05.2015 є припиненим на підставі рішення загальних зборів. Зазначає, що співвласники багатоквартирного будинку здійснили всі необхідні та залежні від них дії для коректного переходу від взаємовідносин з Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ до самостійного управління своєю власністю: а) змінили форму управління (голосування по питаннях 2,4); б) визначились із суб`єктом надання всіх необхідних будинку житлово-комунальних послуг; в) надали достатній строк Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ для здійснення остаточного нарахування плати за послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих послуг; г) встановили чіткий строк для переходу на самозабезпечення (01.06.2018 року). Факт волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку стосовно зміни форми управління будинками підтверджується рішенням, прийнятим на загальних зборах від 20.04.2018. Натомість, Позивач не припинив здійснювати нарахування плати за послуги, тому у Відповідача утворилася заборгованість, яка покладена в основу позовних вимог за період з 01.06.2018 по 30.09.2018. Натомість, в цей період виключно ОСББ «ЖК Ультра» забезпечувала власників квартир багатоквартирного будинку житлово-комунальними послугами та здійснювала управління таким будинком. Отже, у відповідності до викладеного вище, абсолютною підставою припинення зобов`язань між колишнім управителем та співвласниками багатоквартирного будинку є зміна форми управління багатоквартирного будинку. Позивач на момент проведення загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра» (тобто станом на 20.04.2018), на яких голосуванням по питанню 2 порядку денного було змінено форму управлінням багатоквартирним будинком та припинено з ним договірні відносини, був співвласником такого багатоквартирного будинку, володів нерухомим майном. Підтвердженням того, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ дійсно була співвласником будинку та мала у власності нерухомість у багатоквартирному будинку є справа № 922/1500/18, де предметом зустрічної позовної заяви Фірми «Т.М.М.» - ТОВ було визнання недійсними рішення установчих зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 16.03.2018 та скасування державної реєстрації. На підставі викладеного, можна зробити висновок, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ знала або могла знати про проведення загальних зборів та прийняття рішення про зміну форми управління та припинення з нею договірних відносин. Вказує, що в частині нарахування плати за житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ ним самим самостійно як балансоутримувачем будинку та в частині відсутності рішення про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виконавчим комітетом Харківської міської ради Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/4143/17 є преюдиційним для правильного вирішення цієї справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судовим розглядом установлено, що 01.09.2021 відбулись загальні збори співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , рішення яких оформлені протоколом №1 та на яких прийнято рішення доручити фірмі «Т.М.М.»- ТОВ забезпечити належну експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 і в тому числі - укладення договорів на виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг.
Протоколом громадських слухань від 01.09.2011 про затвердження тарифів на послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_3 та належної до нього прибудинкової території затверджено перелік з утримання будинку та прибудинкової території, а також затверджені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
З наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2021 №318228320 вбачається, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_2 у період з 30.01.2015 по 12.10.2018.
01.05.2015 між Фірмою «Т.М.М.» -ТОВ. в особі заступника директора управлінн нерухомості Травкіна Є.В. та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_4 укладено договір № 20 О.Я.-13 к.1 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг.
Предметом зазначеного договору є надання виконавцем послуг з утриманя будинку АДРЕСА_1 , належної до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення (далі -послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно- правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі споживачем (пункти 1.1, 1.2 договору про надання житлово - комунальних послуг).
Згідно п. 2.3 договору виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.
п. 4.1.2 договору передбачає, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Зазначений договір підписано заступником директора департаменту нерухомістю Травкіним Є.В. та споживачем ОСОБА_1 . Окрім того, суд зауважує, що зазначений договір підписаний споживачем ОСОБА_1 на кожній сторінці договору.
Тобто, договір про надання житлово- комунальних та інших послуг укладено між сторонами, обставини укладення договору не заперечуються позивачем та відповідачем по справі.
П. 6.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його укладення та діє до 31.12.2014 або до зміни власника приміщення. У разі коли за місць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.
Договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності на приміщення до іншої особи, не виконання умов договору сторонами договору.
Відповідачем не було надано доказів того, що договір було розірвано, що вона зверталась до позивача з проханням припинити нарахування за договором.
Листом від 21.03.2019 за вих.№ДУН700 за підписом заступника директора Департаменту управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.»-ТОВ на адресу ОСОБА_1 направлена претензія по сплаті заборгованості за надані послуги за договором №20 ОтЯр_к.1_кв. 013 про надання житлово-комунальних та інших послуг, укладеного між ОСОБА_1 та Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, станом на 21.03.2019 в розмірі 3335,7 грн. (а.с. 32-35).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 указаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, і це не спростовано відповідачем, що позивач виконує умови укладеного договору і надає відповідачу передбачені ним послуги.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість ОСОБА_1 перед Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року становить 905,67 грн. Та – 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року складає 2431,27 грн., а всього 3335,70 грн.
Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на факт створення мешканцями будинку АДРЕСА_1 в березні 2018 року ОСББ «ЖК Ультра», якому відповідач сплачував внески на утримання будинку та житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим позивач не має права претендувати на стягнення оплати за надані послуги, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з такого.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Ультра» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.04.2018, номер 1480102 0000 076409 (а.с. 63).
Згідно протоколу №1 Загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра», серед іншого, вирішено припинити отримання усіх послуг, в тому числі управління від Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, з 01.06.2018; встановити, що договори, укладені між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та власниками квартир, нежитлових приміщень, власниками паркінгу у підвалі та на 1 і 2 поверхах втрачають чинність з 01.06.2018 (а.с. 64-69).
З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі № 922/1500/18 в задоволенні первісного позову ОСББ «ЖК Ультра» до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, Акціонерної компанії «Харківобленерго» про розірвання договору відмовлено повністю. В задоволенні зустрічного позову Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСББ «ЖК Ультра», третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування державної реєстрації відмовлено частково. Визнано недійсними рішення установчих зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 16.03.2018. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог Фірми «Т.М.М.» ТОВ про скасування державної реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №14801020000076409. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» ТОВ задоволено. Скасовано державну реєстрацію ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №14801020000076409. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2019 року касаційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 922/1500/18 залишено без змін.
Враховуючи скасування реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, рішення, прийняті загальними зборами указаного об`єднання, є нечинними, а отже, і посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на факт створення ОСББ «ЖК Ультра», є необґрунтованим і жодним чином не свідчить про відсутність у позивача прав на стягнення з відповідача заборгованості, яка за нею утворилась.
Укладений між сторонами договір №20 О.Я-К1-кв.10 від 01.01.2012 підписаний відповідачем, що свідчить про згоду останньої з його умовами. Так, згідно п.п. 7.10, 7.12 договору Сторони визнали, що в договір включені всі істотні умови. Договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін та/або уповноважених представників сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту даного договору.
Оскільки зазначений договір сторонами у визначеному умовами договору порядку не розірваний, нікчемним судом не визнаний, посилання відповідача на протиправність указаного договору є необґрунтованим.
Твердження апелянта про недійсність тарифу позивача, встановлену судовим рішенням у справі №638/4143/17, також не може бути взяте до уваги, виходячи з такого.
Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 у справі № 638/4143/17 в частині, що була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2018, недійсними були визнані тарифи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, передбачені Додатком №1 та Додатком № 2 до Договору №20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015, на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, послуги з вироблення теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 112-127). Хоча позивач у цивільній справі № 638/4143/17 ( ОСОБА_4 ), як і ОСОБА_1 , є власником квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 , з ОСОБА_4 Фірма «Т.М.М.» - ТОВ укладала окремий договір про надання житлово-комунальних та інших послуг. Рішенням суду у справі № 638/4143/17 недійсними визнані тарифи щодо вартості послуг за договором № 20 О.Я.-112к1 від 01.06.2015. 
У дійсній цивільній справі заборгованість з ОСОБА_1 позивач просить стягнути за договором № 20 О.Я. к1 кв.13, за яким тарифи недійсними не визнавалися.
Апелянтом не доведено, що тарифи, які використовувались позивачем у даній справі при нарахуванні оплати, економічно не обгрунтовані та перевищують тарифи, затверджені органами місцевого самоврядування.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача також не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи ОСОБА_1 не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст.ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , в особі пресдставника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий                                                                          Н.П. Пилипчук

Судді                                                                                                         О.Ю. Тичкова

                                                                                                        О.В. Маміна