ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5697/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Сорочка Є.О., Чаку Є.В.   
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області та просить суд:
·          визнати протиправною відмову у перерахунку пенсії;
·          зобов`язати з 25.04.2019 провести перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5 х 4 173,00 = 20 865,00 грн.), у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/20ІІ (402/19, 1737/19).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про здійснення йому перерахунку та виплати пенсії відповідно до ч. 3   ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач повідомив, що рішення Конституційного суду України у справі №3-14/2019 не містить положень щодо його виконання, а тому підстави для перерахунку пенсії відсутні.
На думку позивача така відмова є неправомірною, у зв`язку з чим звернувся з позовом до адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду.    
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
  За позицією апелянта, судом першої інстанції не розглянуто його клопотання про розгляд справи з викликом сторін для надання пояснень щодо призначення та проведення позивачу перерахунку пенсії, чим допущено порушення норм процесуального права.   Крім того, судом першої інстанції невірно досліджено та оцінено надані позивачем докази; невірно застосовано норми матеріального права в частині висновку про те, що позивач відноситься до осіб, котрі перебувають у складі формувань цивільної оборони, призвані для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є військовослужбовцями, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у складі судді-доповідача ОСОБА_2. та суддів Єгорової Н.М., Сорочка Є.О. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача ОСОБА_2., суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В. від   19 серпня 2020 року зупинено апеляційне провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/12609/19 (Пз/9901/22/19)
Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 № 950/0/15-23 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді ОСОБА_2.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023, справа № 320/5697/19 передана судді-доповідачу - Кузьмишиній О.М.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Кузьмишиної О.М.   та суддів Сорочка Є.О., Чаку Є.В. від 26 жовтня 2023 року прийнято справу №320/5697/19 до свого провадження
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Кузьмишиної О.М.   та суддів Сорочка Є.О., Чаку Є.В. від   06 листопада 2023 року провадження у справі №320/5697/19 поновлено. Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20 листопада 2023 року.
28.02.2020 позивачем подано письмові пояснення, за змістом яких останній наполягає на залишені без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  
Перевіривши повноту встановлення Київським окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів дійшов наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 12.03.1997 категорія « 1» серії НОМЕР_1 , вкладка   № НОМЕР_2 .
Крім цього позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії та номеру: НОМЕР_3 видане 06.02.2009.
Позивач брав участь у Ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування цивільної оборони, що підтверджується Витягом з протоколу засідання комісії з питань підтвердження участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони від 19.11.2008 № 21/2008.
Крі того, участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджується довідкою від 19.11.2008 № 07-20, виданою Київською обласною державною адміністрацією.
Позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року згідно з ч. 3   ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідач листом від 22.06.19 №193/К-01 повідомив, що для перерахунку і виплати пенсії позивачу не має підстав, оскільки Конституційний Суд України у своєму рішенні не передбачив порядок його виконання.
Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач, відмовляючи 22.06.2019 (після прийняття рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019) позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, з посиланням на ту обставину, що рішення не містить порядку його виконання діяв всупереч критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України та не у спосіб згідно чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає   Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"   (далі - Закон №796).
Відповідно до частини третьої статті 59   Закону №796   (у редакції   Закону України від 05.10.2006 №231-V) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього   Закону   або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Таким чином, частина третя статті 59   Закону № 796   (у редакції   Закону України від 05.10.2006 року №231-V) регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIIІ   частину третю статті 59   Закону №796   викладено у такій редакції: "Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього   Закону   або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на 1 січня відповідного року".
Таким чином,   Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»   розширено в межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини третьої статті 59   Закону № 796   свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, в результаті внесення змін до частини 3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань   закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Отже, дія статті 59   Закону №796   (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширювалась на осіб, які відповідають наступним критеріям:
1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або
2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або
3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Разом з цим, таке право виникало у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59       Закону №796   не допускається):
1) особа має статус особи з інвалідністю;
2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;
3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
Отже, обов`язковою умовою для застосування положень частини третьої статті 59   Закону №796   була участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності   Конституції України   (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 визнано таким, що не відповідає   Конституції України   (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої   статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ   зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону   та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
На думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак положення частини третьої статті 59 Зaкoну №796 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення 25 квітня 2019 року в частині поняття  "дійсної строкової".
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма  статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  у чинній редакції.
Крім того, статтею 10   Закону №796   встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки до статті 10   Закону № 796     до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
З матеріалів справи вбачається, що позивач помилково ототожнює поняття військовозобов`язаної особи (що підтверджується посвідченням інваліда 2 групи та військовим квитком ОСОБА_1 ) та військовослужбовцем.
Так, позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Проте, позивач не надав доказів проходження ним військової служби під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Твердження позивача стосовно того, що він як військовозобов`язана особа у період ліквідації ЧАЕС вважається таким, що проходить військову службу та користується гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства.
Покликання позивача на те, що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не свідчить про автоматичну наявність у позивача статусу військовослужбовця.
Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він, на момент участі ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, був зарахований до складу невоєнізованого формування цивільної оборони, а тому, має право на здійснення перерахунку пенсії по поданій заяві, на переконання колегії суддів, є безпідставними, позаяк право на перерахунок пенсії за вказаних умов, виникає та пов`язується з наявністю у сукупності певних умов, зокрема, документального підтвердження, що особа під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії була військовослужбовцем (військовозобов`язаним)/призвана на навчальні/військові збори.  
Так, зі змісту документів, доданих до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 під час участі в ліквідації аварії на ЧАЕС не був призваний на військові збори, а виконував свої трудові обов`язки на підприємстві «Фастівський комбінат комунальних підприємств».
Так, згідно з частиною дев`ятою   статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"   (далі - Закон №2232) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з частиною третьою   статті 2 Закону №2232   громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною шостою цієї статті встановлені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Слід зазначити, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (ч.8   ст.2 Закону №2232).
Частиною першою статті 24   Закону №2232   передбачено, що початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів висновує, що належних та допустимих доказів участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження ним військової служби та внаслідок цього став особою з інвалідністю, матеріали справи не містять.
Таким чином, участь позивача під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони не є доказом проходження позивачем військової служби та не прирівнює його до військовослужбовців в розумінні статті 59   Закону №796.
За інших обставин все б населення, що приймало участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС та які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи необхідно було б    віднести до числа військовослужбовців.
Як вбачається із матеріалів справи, участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбувалася поза межами проходження військової служби, у зв`язку з чим положення частини третьої статті 59 Закону №796-XI та пункт 9-1 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на позивача не поширюються.  
Серед іншого, колегія суддів вважає спроможними доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не розгляду клопотання про розгляд справи з викликом сторін для надання пояснень, позаяк матеріалами справи підтверджується відсутність реагування Київського окружного адміністративного суду на таке клопотання.
Відповідно до   статті 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають, тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області   задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі №320/5697/19 - скасувати та ухвалити   нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Є.О. Сорочко

                                                                                          Є.В. Чаку