ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" листопада 2023 р.                                   Справа №910/7204/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Коротун О.М. 
          Алданової  С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостандарт-СП"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023
у справі №910/7204/23 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пекканіска"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостандарт-СП"
про стягнення 231 520,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" (далі - ТОВ "Пекканіска") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостандарт-СП" (далі - ТОВ "Енергостандарт-СП") заборгованості у розмірі 231 520,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Пекканіска", в період з 05.11.2021 до 23.02.2022, надано у тимчасове оплатне користування ТОВ "Енергостандарт-СП" обладнання, в той час як відповідачем частково виконано свої зобов`язання з оплати такого користування, у зв`язку з чим у останнього виник борг у розмірі                     231 520,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ "Енергостандарт-СП" на користь ТОВ "Пекканіска"                 231 520,00 грн боргу, 3 472,80 грн судового збору та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що наявність та обсяг боргу відповідача у розмірі 231 520,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позов ТОВ "Пекканіска" підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Енергостандарт-СП" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених висновків обставинам справи. При цьому, мала місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Крім того, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Так, скаржник вказує, що надані позивачем акти надання послуг не відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки, не містять необхідних реквізитів, зокрема, прізвища, ім`я та по-батькові представника замовника, підпису замовника належним чином не ідентифіковано, час і місце складання актів не визначені. Отже, акти не можуть бути беззаперечними та доступними доказами факту передачі обладнання. 
Також, апелянт стверджує, що позивачем як власником майна, не надано жодного допустимого та належного доказу на підтвердження факту намагання повернути обладнання, вжиття достатніх заходів для цього. Водночас, відповідачем з самого початку було вжито всіх заходів для сприяння у такому поверненні обладнання після фактичного користування ним, що зокрема підтверджується тим, що останнім сплачено грошові кошти як за доставку обладнання, так і за зворотній його вивіз.
Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції самостійно визначивши правову природу правовідносин позивача та відповідача у справі, неправомірно та необґрунтовано надав оцінку неіснуючому договору між сторонами та фактично витлумачив умови такого неіснуючого правочину.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Енергостандарт-СП" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді:         Коротун О.М., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7204/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ТОВ "Енергостандарт-СП" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/7204/23.
6 вересня 2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7204/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7204/23. Розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енергостандарт-СП" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам надано строк на подачу відзиву, відповіді на відзив, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 06.10.2023.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як стверджує позивач, між ним та ТОВ "Енергостандарт-СП" у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року укладено у спрощений спосіб договір оренди обладнання, а саме: підйомника Optimum 8 HJ 999, підйомника Optimum 8 HВ153 та підйомника Optimum 8 HК158, які були оформлені шляхом складення сторонами актів передачі в оренду від 05.11.2021 №2677, від 15.11.2021 №2774 та наступних актів надання послуг:
- за актом надання послуг від 12.11.2021 №4047 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" у користування з 08.11.2021 по 12.11.2021 (5 днів) підйомники Optimum 8 HJ 999 та Optimum 8 HК158, за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання, а також надано послугу транспортування (доставки, зворотного вивозу) такого обладнання вартістю 3 333,33 грн. Загалом з ПДВ вартість оренди та послуги склала 13 600,00 грн;
- за актом надання послуг від 18.11.2021 №4096 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" у користування з 13.11.2021 по 18.11.2021 (5 днів) підйомники Optimum 8 HJ 999 та Optimum 8 HК158, за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала 9 600,00 грн;
- за актом надання послуг від 23.11.2021 №4148 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" у користування з 16.11.2021 по 23.11.2021 (7 днів) підйомник Optimum 8 HВ153 за ціною 800,00 грн без ПДВ за день, а також надано послугу транспортування (доставки, зворотного вивозу) такого обладнання вартістю 3 333,33 грн. Загалом з ПДВ вартість оренди та послуги склала 10 720,00 грн;
- за актом надання послуг від 26.11.2021 №4176 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 у користування з 19.11.2021 по 26.11.2021 (7 днів) та підйомник Optimum 8 HВ153 у користування з 24.11.2021 по 26.11.2021 (3 дні), за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала 16 320,00 грн;
- за актом надання послуг від 30.11.2021 №4413 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153 у користування з 27.11.2021 по 30.11.2021 (3 дні), за ціною      800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала 8 640,00 грн;
- за актом надання послуг від 31.12.2021 №4931 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153 у користування з 01.12.2021 по 31.12.2021 (26 днів), за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала 74 880,00 грн;
- за актом надання послуг від 31.01.2022 №228 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153 у користування з 03.01.2022 по 31.01.2022 (22 дні), за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала             63 360,00 грн;
- за актом надання послуг від 23.02.2022 №642 ТОВ "Пекканіска" передано ТОВ "Енергостандарт-СП" підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153 у користування з 01.02.2022 по 23.02.2022 (20 днів), за ціною 800,00 грн без ПДВ за день за одиницю обладнання. Загалом з ПДВ вартість оренди склала             57 600,00 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує, що між сторонами не відбувалось прямих перемовин, а умови користування обладнанням та оплати узгоджувала третя сторона, яка вийшла з перемовин до передачі обладнання. Попередні усні домовленості передбачали отримання обладнання з метою ознайомлення з його технічними характеристиками (рекламна акція позивача) та передбачали оплату лише за фактичний час використання у першому місяці користування ним з можливістю продовження строків подальшого використання та відстрочкою платежів. Акти надання послуг мають дефекти, а саме не містять прізвища, ім`я та по-батькові представника замовника та часу і місця їх складення, тому не можуть вважатись належними доказами по справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202, статті 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За приписами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграммах, якими обмінялися сторони.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частині 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Так, місцевий господарський суд, дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що сторонами укладено у спрощений спосіб договір, предметом якого було передання у користування відповідачу підйомників Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153, з огляду на наступне.
Акти надання послуг від 12.11.2021 №4047, від 18.11.2021 №4096, від 23.11.2021 №4148, від 26.11.2021 №4176, від 30.11.2021 №4413, а також акти передачі в оренду від 05.11.2021 №2677, від 15.11.2021 №2774 містять підписи представників, що скріплені печатками сторін.
У наведених актах не вказано прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка виконала підпис від імені ТОВ "Енергостандарт-СП", однак в актах надання послуг зазначено посаду такої особи - директор (при цьому, підписи на даних актах виконані від імені керівника відповідача як у верхній частині акта, так і в нижній, та скріплені печаткою).
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ "Енергостандарт-СП" з 17.09.2012 по даний час є Селюк Віктор Миколайович.
Доводи відповідача, що у актах надання послуг не зазначено місця їх складення, не відповідають дійсності, оскільки в актах зазначено, що місце їх складення - м. Київ, та об`єкт - вул. Глибочицька, 44.
Частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (тут і надалі в редакції, чинній станом на дати складення актів) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абзац 9 частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Враховуючи те, що під підписом особи, яка мала виконати його від імені відповідача, зазначено, що такий підпис виконується директором, що в свою чергу дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такий недолік не є підставою для невизнання господарської операції.
Також, у матеріалах справи містяться докази оплати ТОВ "Енергостандарт-СП" користування обладнанням та послуги транспортування. Так, на підставі актів надання послуг від 12.11.2021 №4047 та від 18.11.2021 №4096 ТОВ "Пекканіска" виставлено ТОВ "Енергостандарт-СП" рахунки на оплату від 05.11.2021 №5093 та від 12.11.2021 №5155, які були повністю оплачені відповідачем, згідно з платіжними інструкціями від 05.11.2021 №3047 та від 12.11.2021 №3059.
Таким чином, відповідач прийнявши у користування спірне обладнання та, оплативши кошти за користування ним, схвалив відповідний правочин.
Крім того, відповідач у відзиві на позов жодним чином не доводить, що підписи на спірних актах виконані не директором ТОВ "Енергостандарт-СП" (підроблені), а лише посилається на сам факт не зазначення прізвища, ім`я та по-батькові підписанта, як на підставу для висновку про неналежність актів як доказів по справі.
При цьому, відповідач не заперечує прийняття у листопаді 2021 року у тимчасове користування від позивача підйомників Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153, однак вказує, що сторонами не досягнуто згоди щодо розміру платежів за договором та строків оплати за користування.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, ТОВ "Енергостандарт-СП" хоч і посилається на те, що в домовленостях між сторонами приймала участь третя особа, а попередні усні домовленості передбачали отримання обладнання з метою ознайомлення з його технічними характеристиками (рекламна акція позивача), проте жодної конкретної інформації (хоча б назви) щодо такої особи не вказує, жодних доказів на підтвердження таких обставин (наприклад, листування, в т.ч. електронного, в месенджерах тощо) не надає.
Отже, вищенаведені доводи відповідача є непідтвердженими жодними доказами, що унеможливлює їх перевірку судом.
Також, позивачем долучено до матеріалів справи податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які були зареєстровані позивачем за наслідками господарських операцій, оформлених актами надання послуг від 12.11.2021 №4047, від 18.11.2021 №4096, від 23.11.2021 №4148, від 26.11.2021 №4176, від 30.11.2021 №4413, від 31.12.2021 №4931, від 31.01.2022 №228, від 23.02.2022 №642.
За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 цього Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.
З дати реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (та прийняття її органам податкової служби) вони відображаються в електронному кабінеті обох контрагентів (постачальника/виконавця та покупця/замовника) у Державній податковій службі України, а відтак відповідач міг та повинен був дізнатись про їх реєстрацію.
Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, місцевий господарський суд вірно врахував фактичні дії, як постачальника послуги, так і покупця послуги, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку орендного користування спірним обладнанням.
ТОВ "Енергостандарт-СП", хоч і заперечує орендне оплатне користування спірним обладнанням, але одночасно реєструє податкові накладні на оренду обладнання і закупівлю послуг (транспортування) та формує як отримувач (покупець) податковий кредит за фактом користування обладнанням, на підставі спірних актів наданих послуг, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими актами, що не може бути визнано добросовісною та розумною поведінкою відповідача.
У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому акти наданих послуг (в тому числі, виписані однією стороною (постачальником/продавцем/виконавцем) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту надання у користування обладнання та надання послуг від контрагента на визначену суму, так як відповідач вчинив юридично значимі дії, зокрема відобразив податковий кредит за вказаними господарськими операціями з позивачем.
Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19.
З огляду на наведене та враховуючи, що акти надання послуг містять реквізити сторін, найменування майна (що передається в найм), вартість найму (вартість оренди), найменування послуги (транспортування) та її вартість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами у спрощений спосіб укладено змішаний договір, який містить в собі елементи як договору оренди (в частині надання у користування підйомників), так і договору надання послуг (в частині транспортування таких підйомників на об`єкт відповідача та їх вивіз).
Згідно з частиною 2 статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються, у відповідних частинах, положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає з суті змішаного договору.
За приписами частини 1 статті 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина 1 статті 759 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Так, надання позивачем відповідачу у користування підйомників Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та Optimum 8 HВ153, а також надання позивачем відповідачу послуг з доставки/зворотного вивозу такого обладнання підтверджується актами надання послуг від 12.11.2021 №4047 та від 23.11.2021 №4148, в той час як всі інші акти: від 18.11.2021 №4096, від 26.11.2021 №4176, від 30.11.2021 №4413, від 31.12.2021 №4931, від 31.01.2022 №228, від 23.02.2022 №642 фактично підтверджують продовження строку користування відповідачем таким майном після його передання в найм.
Крім того, між сторонами складено акт передачі в оренду від 05.11.2021 №2677 щодо передачі в оренду підйомників Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та акт передачі в оренду від 15.11.2021 №2774 щодо передачі в оренду підйомника Optimum 8 HВ153.
Відповідачем не заперечується фактичного передання йому спірного обладнання в користування.
З актів надання послуг вбачається, що підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 перебували в орендному користуванні відповідача з 08.11.2021 по 23.02.2022, а підйомник Optimum 8 HВ153 - з 16.11.2021 по 23.02.2022.
Доказів повернення відповідачем позивачу спірного обладнання раніше періоду, визначеного в актах надання послуг, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.
При цьому, зважаючи на специфіку правовідносин орендного користування майном, за підтвердження обставин передання в орендне користування майна та за відсутності доказів повернення такого майна з орендного користування, у орендаря наявний обов`язок сплачувати орендну плату, незалежно від щомісячного оформлення орендного користування майном відповідним актом.
Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до частин 1, 4 статті 285 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
З актів надання послуг від 12.11.2021 №4047 та від 23.11.2021 №4148 вбачається, що сторонами погоджено, що вартість оренди обладнання складає    800,00 грн без ПДВ, на день за одну одиницю обладнання. Як вбачається з всіх інших актів надання послуг, вартість оренди залишалась незмінною. Наведене спростовує доводи відповідача про недосягнення сторонами домовленості щодо вартості орендного користування майном.
Також в актах надання послуг від 12.11.2021 №4047 та від 23.11.2021 №4148 погоджено вартість послуг транспортування з доставки, зворотного вивозу обладнання - 3 333,33 грн без ПДВ за підйомники Optimum 8 HJ 999, Optimum 8 HК158 та 3 333,33 грн без ПДВ за підйомник Optimum 8 HВ153.
Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірний період ТОВ "Енергостандарт-СП" повинне було сплатити ТОВ "Пекканіска" за користування обладнанням та надані послуги кошти в загальному розмірі                 254 720,00 грн з ПДВ.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Разом із тим, ні з актів надання послуг, ні з актів передачі в оренду не вбачається погодження сторонами строків оплати орендної плати, ні наданих послуг.
Частиною 2 статті 530 ЦК України унормовано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 5 статті 762 ЦК України передбачено, що плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на наведені приписи законодавства вбачається, що оскільки сторонами не було погоджено строку/терміну оплати орендної плати та наданих послуг, то орендна плата підлягала сплаті ТОВ "Енергостандарт-СП" щомісячно, а надані послуги - протягом семи днів від дня пред`явлення вимоги.
ТОВ "Пекканіска" направлено ТОВ "Енергостандарт-СП" вимогу про сплату грошових коштів за користування орендованим майном і за надані послуги, що підтверджується описом вкладення у лист від 04.04.2023, фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 04.04.2023, поштовою накладною №0420919711751, та за інформацією з пошукової системи АТ "Укрпошта" в мережі Інтернет дана вимога вручена відповідачу 25.04.2023.
З наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій вбачається, що ТОВ "Енергостандарт-СП", на виконання своїх зобов`язань за укладеним сторонами у спрощений спосіб договором, перераховано ТОВ "Пекканіска" 05.11.2021 кошти у розмірі 13 600,00 грн, та 12.11.2021 - кошти у розмірі 9 600,00 грн.
У той же час, доказів оплати ТОВ "Пекканіска" орендного користування на наданих послуг в іншій частині - у розмірі 231 520,00 грн у спірний період відповідачем, станом на дату розгляду спору, суду не надано.
За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж доводи відповідача не підтверджені жодними доказами. А відтак, відповідачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження своєї позиції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність та обсяг боргу відповідача у розмірі 231 520,00 грн, який підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні статті 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Енергостандарт-СП" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на складність даної справи, що обумовило її розгляд в судовому засіданні з викликом сторін, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт для належного представництва інтересів позивача в межах даної справи, витрати на оплату правничої допомоги, понесені позивачем у розмірі 15 000,00 грн, мають бути повністю покладені на відповідача. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостандарт-СП" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/7204/23 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергостандарт-СП".
4. Матеріали справи №910/7204/23 повернути до Господарського суду          міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          О.М. Коротун

                                                                                          С.О. Алданова