ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/2553/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року (суддя Калугіна Н.Є., повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року) в справі № 160/2553/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення одноразової грошової допомоги та пені,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі – Дніпровський РСП Украероруху) про визнання протиправною бездіяльності Дніпровського регіонального структурного підрозділу щодо невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням,  стягнення одноразової грошової допомоги  у зв`язку зі звільненням в сумі 91  492,33 грн. та пені за час затримки остаточного розрахунку за період з 15 квітня 2022 року по 07 лютого 2023 року в сумі 16  894,74 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року замінено відповідача Дніпровський регіональний структурний підрозділ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України належним - Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (далі – Украерорух).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням; стягнуто з Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі 91 492,33 грн.; стягнуто з Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 пеню за час затримки остаточного розрахунку за період з 15 квітня 2022 року по 07 лютого 2023 року у сумі 16 894,74 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності надзвичайних і невідворотних обставин у вигляді військової агресії, що об`єктивно унеможливлює належне виконання обов`язку, адже потужності з
24 лютого 2022 року використовуються виключно для забезпечення потреб Збройних Сил України. 
ТПП України 28 лютого 2022 року видала лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборно сили), фактично з 24 року 2022 року здійснено перехід на функціонування у штатах військового стану, впроваджено низку антикризових заходів, а саме майже 70% цивільного персоналу, які не залучено до виконання оперативних завдань, призупинено трудові договори, решта працівників залучено до виконання таких завдань.
Також є неправильним висновок про недоведеність  відсутності грошових коштів, адже із введенням воєнного стану відповідач не має доходу від господарської діяльності, наявні кошти повністю вичерпані, власні грошові кошти відсутні, що підтверджено звітами про фінансові результати.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, перед звільненням служив на посаді заступника керівника польотів (оперативного чергового) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП Украероруху.
Наказом Дніпровського РСП Украероруху з особового складу від 05 жовтня 2021 року №809/о звільнено підполковника ОСОБА_1 , заступника керівника польотів (оперативного чергового) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП Украероруху, звільненого з військової служби у запас відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 5  ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (за станом здоров`я) наказом Міністерства оборони України від 16 вересня 2021 року №435, з правом носіння військової форми одягу, звільнено з займаної посади 08 жовтня 2021 року, вислуга років у ЗС України: календарна - 28 років 02 місяці.
08 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі директора Дніпровського  РСП - керівника структурних підрозділів Східного регіону Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Струтинським О.Т. укладено договір №ВС-3, відповідно до якого підприємство безумовно визнає за отримувачем право на отримання ним від підприємства виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, що передбачено ст. 15 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розмір грошової допомоги визначається відповідно до законодавства України і становить 548 954 грн., який виплачується рівними частинами у розмірі 91 492,33 грн. протягом 6 місяців з дня укладання цього договору.
Згідно з наказом відповідача від 11 жовтня 2021 року № 826/о затверджено виплату одноразової грошової допомоги у наступному порядку: 91 492,33 грн. (з 08 жовтня 2021 року до 23 жовтня 2021 року); 91 492,33 грн. у період з 01 листопада 2021 року до 30 листопада 2021 року; 91 492,33 грн. у період з 01 грудня 2021 року до 31 грудня 2021 року; 91 492 33 грн. у період з 01 січня 2022 року до 31 січня 2022 року; 91 492,33 грн. у період з 01 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року; 91 492,33 грн. у період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року.
Дніпровським РСП Украероруху виконувались зобов`язання протягом жовтня 2021 -лютого 2022 року, проте з березня 2022 року виплата одноразової грошової допомоги припинена.
11 квітня 2023 року позивач звернувся до Украероруху із претензією про виплату частини неотриманої одноразової грошової допомоги у сумі 91 492,33 грн.
На підставі наказу відповідача від 21 березня 2022 року №64 «Про призупинення дії наказів» Украерорух призупинило з 01 березня 2022 року дію, зокрема, наказу від 11 жовтня 2021 року №826/о.
Також судом першої інстанції вказано, що підставою припинення виплати одноразової допомоги позивачу стало запровадження на підприємстві з 01 березня 2022 року режиму простою відповідно до наказу Украероруху від 01 березня 2022 року №126  «Про впровадження режиму простою й оплати праці на період воєнного стану».           
Суд першої інстанції вважав, що посилання відповідача на призупинення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин - військової агресії Російської Федерації проти України, закриттям повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації через військову агресію Російської Федерації, і, як наслідок, відсутністю фінансових надходжень за аеронавігаційне обслуговування, є безпідставними та не звільняють відповідача від обов`язку виплатити позивачу належне йому грошове забезпечення, зазначивши, що Украерорух продовжує здійснювати передбачену статутом господарську діяльність, а його працівникам нараховується та виплачується заробітна плата у відповідних розмірах, що свідчить про те, що форс-мажорні обставини у вигляді військової агресії Російської Федерації проти України не вплинули на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам.
Також судом першої інстанції зазначено про недоведеність відповідачем відсутності грошових коштів на рахунках підприємства для виконання зобов`язань перед позивачем та відсутність доказів направлення позивачу примірнику додаткової угоди до договору від 08 жовтня 2021 року №ВС-3.
Враховуючи те, що Украерорух мав здійснити з позивачем розрахунок відповідно до договору та не виконав його умов, а саме припинив виплату одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що така бездіяльність Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України є протиправною та свідчить про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Оскільки відповідач протиправно не здійснив позивачу виплату частини одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, суд першої інстанції стягнув з Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі 91 492,33 грн.
Стосовно стягнення пені судом першої інстанції вказано, що виплата пені передбачена договором №ВС-3 у разі невиплати грошової допомоги у строки, передбачені пунктом 3.2 цього договору, тому дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання умов договору, розмір якої обчислений позивачем, а суд першої інстанції погодився із розрахунком.
Суд доходить до    висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим рішення має бути  скасоване із закриттям провадження у справі.
Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби  у відставку наказом Міністра оборони України від 16 вересня 2021 року № 435 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) .
Наказом Дніпровського РСП Украероруху № 809о/с від 05 жовтня 2021 року підполковника ОСОБА_1 , заступника керівника польотів (оперативного чергового) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, звільненого з військової служби у відставку наказом Міністра оборони України  від 16 вересня 2021 року № 435 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), звільнено з займаної посади 08 жовтня 2021 року (а.с. 15). Наказ не містить приписів щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Між Украерорухом та ОСОБА_1 08 жовтня 2021 року укладено договір № ВС-3 (а.с. 16-18), за умовами якого Украерорух безумовне визнає за ОСОБА_1 право на отримання ним від підприємства виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, що передбачено статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язується виплатити належну йому грошову допомогу у порядку, встановленому цим договором.
Відповідно до пункту 2.1 договору розмір грошової допомоги визначається відповідно до законодавства України і становить 548  954 грн.
За положеннями п. 3.1 договору підприємство виплачує грошову допомогу у наступному порядку: рівними частинами у розмірі 91  492,33 грн. протягом 6 місяців з дня укладання договору; перша частина виплачується протягом 10 банківських днів з дня укладання договору, решта п`ять частин протягом кожного наступного календарного місяця (пункт 3.2).
Згідно з пунктом 4.1 договору у разі невиплати грошової допомоги у строки, передбачені пунктом 3.2 цього договору, підприємство сплачує отримувачу пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки, починаючи з 11 робочого дня.
Суд доходить до висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а має приватноправовий характер.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 
публічно-правовий спір - спір, у якому: 
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
          В межах спірних правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та Украерорухом, відсутні підстави вважати, що цей спір є публічно-правовим.
Так, в цьому спорі жодна сторона не здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, жодна сторона не надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг. Також цей спір не стосується виборчого процесу або процесу референдуму.
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема,  спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1); спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2).
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
В цій справі відповідач не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.
Статут Державного підприємства обслуговування повітряного руху України затверджений наказом Міністерства інфраструктури України № 121 (а.с. 71-95).
Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.
Підприємство є провайдером аеронавігаційного обслуговування на всіх етапах польоту повітряних суден у повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність обслуговування повітряного руху відповідно до договорів покладена на Україну.
Підприємство є основою об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України (ОЦВС).
Відтак, оскільки Украерорух є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, тобто не є органом державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органом місцевого самоврядування, в спірних правовідносинах також не виступає як інший суб`єкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, за суб`єктним складом цей спір не є публічно-правовим спором. 
Стосовно змісту спірних правовідносин суд звертає увагу на таке. 
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
          За обставинами цієї справи ОСОБА_1 , дійсно, проходив публічну службу, адже перебував на військовій службі.
          Позивач у зв`язку зі звільненням з військової служби мав право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За положеннями статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, в яких вони працювали.
Разом з тим, у день звільнення з військової служби між Украерорухом, де на час звільнення працював позивач, та ОСОБА_1 укладено договір № ВС-3, за умовами якого розмір грошової допомоги визначається відповідно до законодавства України і становить 548  954 грн.; підприємство виплачує грошову допомогу рівними частинами у розмірі 91  492,33 грн. протягом 6 місяців з дня укладання договору; перша частина виплачується протягом 10 банківських днів з дня укладання договору, решта п`ять частин протягом кожного наступного календарного місяця; у разі невиплати грошової допомоги у строки, передбачені пунктом 3.2 цього договору, підприємство сплачує отримувачу пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки, починаючи з 11 робочого дня.
Цим договором Украерорух та ОСОБА_1 змінили умови виплати одноразової грошової допомоги, розстрочили виплату одноразової грошової допомоги на шість місяців та встановили відповідальність Украаероруху за прострочення виконання зобов`язань.
Відтак, спірні правовідносини щодо невиплати позивачу останньої частини розстроченої суми одноразової грошової допомоги та пені за час затримки виплати цієї суми фактично виникли у зв`язку з невиконанням Украерорухом умов договору № ВС-3.
Наказом Украероруху від 09 квітня 2021 року № 239 затверджено Порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, та у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності (а.с. 190-192).
Відповідно до пункту 1.1  цей порядок визначає механізм призначення і розстрочення виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, у разі звільнення з військової служби безпосередньо з посад Украероруху.
За положеннями пункту 2.1 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до Украероруху, виплачується в порядках та розмірах, встановлених  Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975; призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення  з посади на підприємстві здійснюється на підставі  наказу Міністерства оброни України про звільнення військовослужбовця з військової служби та згідно з відповідним рапортом військовослужбовця.  
Частинами першою, другою  статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України)  передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Як передбачено частиною першою статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
За змістом положень статей  524,  533-535  та  625 ЦК України  грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Відповідно до частини другої  статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами частини першої  статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 530 ЦК України  визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У спірному випадку зобов`язання у відповідача з виплати позивачу розстрочених сум одноразової грошової допомоги виникли не на підставі статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а з договору про розстрочення виплати одноразової грошової допомоги.   
Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України  передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України  (далі – ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Оскільки позивач звернувся до адміністративного суду за захистом порушеного права у договірних зобов`язаннях, при цьому такі договірні зобов`язання порушені не суб`єктом владних повноважень, а державним підприємством, а  не за вирішенням публічно-правового спору, такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
У пункту 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Оскільки до компетенції адміністративного суду не відноситься питання захисту порушених цивільних прав, які виникли на підставі цивільно-правового договору, адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України  суд закриває провадження у справі,    якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами частини першої  статті 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно    статтями  238,    240    цього  Кодексу.
Оскільки цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції    судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, відповідно, наявні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.
Суд роз`яснює позивачеві, що цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 238, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в справі № 160/2553/23 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в справі № 160/2553/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення одноразової грошової допомоги та пені скасувати.
Закрити провадження у справі    № 160/2553/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення одноразової грошової допомоги та пені.
Постанова    набирає законної сили з дати її ухвалення 06 грудня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з  дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко