ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

08 листопада 2023 року      
м. Харків

Справа № 638/2233/20      
Провадження № 22-ц/818/1216/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора, за апеляційними скаргами  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» та приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року, ухвалене суддею Цвірюк Д.В., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року  ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Юрія Володимировича, організатора електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна, скасування протоколу проведення електронних торгів та скасування акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , як третя особа, яка заявляє окремі вимоги на предмет спору, звернулася до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 05 серпня 1994 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 травня 2004 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 07 травня 2004 року. Того ж дня між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту №805/16/21-1/4-547, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 16 580,00 дол.США на придбання житла. В забезпечення виконання зобов`язання 11 травня 2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки №805/13/20/4-608. Також в забезпечення виконання умов договору було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Вказаний кредит було погашено у повному обсязі за спільні кошти подружжя та квартира придбана у період шлюбу. 03 вересня 2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист №01/28/10/2015 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 16 грудня 2011 року, що був укладений між фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Виконання зобов`язання за договором було забезпечено лише неустойкою у вигляді пені за прострочку. Будь-якого договору іпотеки в забезпечення вказаного зобов`язання за договором позики від 16 грудня 2011 року укладено не було. 03 жовтня 2019 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 за вказаним виконавчим листом. Також виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_4 01 листопада 2019 року виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника - ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 14 січня 2020 року на її адресу поштою надійшло просте повідомлення з ДП «СЕТАМ» від 03 січня 2020 року про те, що належне ОСОБА_4 та його дружині - ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності іпотечне майно - виставлено на електронні торги - номер лоту 400352, строк проведення торгів 27 січня 2020 року. Дане нерухоме майно передано на реалізацію ДП «СЕТАМ» за заявою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. відповідно до акту про арешт цього нерухомого майна від 01 листопада 2020 року у ВП НОМЕР_3. 27 січня 2020 року ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з примусового продажу вказаного предмету іпотеки, в ході якого переможцем торгів визначено учасника №7, який запропонував найвищу ціну 685 440грн., про що складено відповідний протокол №462950 від 27 січня 2020 року. 10 лютого 2020 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 складено акт про проведені електронні торги з примусової реалізації вказаного предмету іпотеки. Як слідує зі змісту вказаного акту, переможцем торгів є фізична особа ОСОБА_2 . Проте всупереч вимог закону, приватний виконавець не з`ясував сімейний стан боржника та не встановив чи придбана квартира в період шлюбу. Враховуючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як така, що придбана ними у період шлюбу, а відчуження належної їй частки у квартирі на електронних торгах без її згоди є порушенням її прав, як співвласника вказаного майна. Як вбачається з протоколу електронних торгів, вказана квартира була реалізована саме як іпотечне майно. При цьому вказує, що наявність інших судових рішень про стягнення боргу у зобов`язанні, які не забезпечені іпотекою, не можуть бути підставою для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекою забезпечено виконання лише певного зобов`язання боржника, а не всіх інших його зобов`язань. Натомість договір позики не був забезпечений договором іпотеки. Договором іпотеки було забезпечено інше основне зобов`язання, а саме договір про надання відновлювальної кредитної лінії №805/27/13-2/7-058 від 14 вересня 2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «МАПК «Юма-трейдінг», термін виконання 14 листопада 2028 року. Також зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливо лише за рішенням суду або виконавчого напису нотаріуса і лише за наявності відповідного судового рішення, можлива реалізація предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. При цьому такого судового рішення не ухвалювалось, виконавчий напис нотаріуса на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не видавався. Тому примусова реалізація предмету іпотеки відбулась із грубим порушенням законодавства. Вказаний правочин не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, що є безумовною підставою для визнання його недійсним.

З урахуванням викладеного просила суд визнати недійсними електронні торги з примусового продажу предмета іпотеки - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за номер лоту - 400352, які проведені ДП «СЕТАМ» 27 січня 2020 року за заявкою приватного виконавця Близнюкова Ю.В.;

скасувати: протокол №462950 від 27 січня 2020 року, складений ДП «СЕТАМ» за результатами електронних торгів з реалізації предмету іпотеки - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний №213269263101) за номером лоту - 400352; 

акт від 10 лютого 2020 року про проведені електронні торги з примусової реалізації вказаного предмету іпотеки, складений приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. в межах виконавчого провадження НОМЕР_3; 

свідоцтво про право власності № 64 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний №213269263101), яке видано 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. за результатами проведених електронних торгів на ім`я ОСОБА_2 ; рішення державного реєстратора/приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. індексний номер: 51351876 від 27 лютого 2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (запис в Єдиному державному реєстрі речових прав про право власності №35690480 від 27.02.2020 року);

визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та здійснити поділ квартири, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Ю.В., організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. про визнання недійсним електронних торгів та скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника, свідоцтва про право власності від 27 лютого 2020 року, запису про державу реєстрацію права власності - закрито.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності в порядку його поділу - закрито.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано недійсними електронні торги від 27 січня 2020 року, які проведені ДП «Сетам» з примусової реалізації квартири АДРЕСА_1 . Скасовано протокол №462950 від 27 січня 2020 року, складений ДП «Сетам» за результатами електронних торгів від 27 січня 2020 року (реєстраційний номер №213269263101, № лоту 400352). Скасовано Акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 10 лютого 2020 року про проведені електронні торги (реєстраційний номер №213269263101, номер лоту 400352), складений в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3. Скасовано свідоцтво про право власності № 64 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. за результатом проведених електронних торгів на ім`я ОСОБА_2 . Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального окруку Кимлик Н.І. №51351876 від 27 лютого 2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 2 102грн., тобто по 700,66грн. з кожного.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 , ДП «СЕТАМ», приватний виконавець Близнюкова Ю.В. просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги  ОСОБА_2 зазначає, що одним із співвідповідачів у даній справі повинен бути ОСОБА_4 , якого до кола учасників по справі суд фактично залучив у день ухвалення оскаржуваного рішення суду. Також вважає, що оскільки ОСОБА_3 одночасно є і стягувачем, і кредитором, і іпотекодержателем спірної квартири, оскаржуване рішення впливає на його права, оскільки виконавчий лист залишається не виконаним, наявний спір про право із ОСОБА_1 на предмет іпотеки, тому співвідповідачем у справі, а не третьою особою, повинен був бути залучений ОСОБА_3 . Наслідком незалучення до участі у справі всіх співвідповідачів є підставою для відмови в задоволені позову. Крім того вказує, ОСОБА_1 не обгрунтувала заявлених вимог будь-якими порушеннями при проведення торгів, які могли б вплинути на результат торгів. Що стосується порушень допущених безпосередньо приватним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, то вони підлягають оскарженню в спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 надавалась нотаріально посвідчена згода на укладання договору іпотеки, а отже остання надала повноваження на укладення договору про розпорядження спільним майном. Суд також безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» яка допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що ним було повністю погашено заборгованість за кредитним договором забезпеченим іпотекою спірного нерухомого майна, внаслідок чого 11 березня 2015 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №805/13/118-5/7-924 від 14 вересня 2007 року. Таким чином, він набув прав іпотекодержателя. Зазначає, що за кредитним договором №805/13/18-5/7-058, заборгованість за яким він погасив, з ним розрахунки не провели. Як і ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин положення ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», яка у свою чергу допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 надавалась нотаріально посвідчена згода на укладання договору іпотеки, а отже остання надала повноваження на укладення договору про розпорядження спільним майном. Крім того вказує, що фактично ОСОБА_1 оскаржує дії виконавця. Проте, оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, то відповідно до положень ч.1 ст.287 КАСУ вона мала б звернутись до адміністративного суду та оскаржити дії виконавця. До адміністративного суду позивачка не зверталась, дії виконавця не оскаржувала, рішення в порядку адміністративного судочинства не ухвалювалось.

В обґрунтування апеляційної скарги приватний виконавець Близнюков Ю.В. зазначає, що з винесеним рішенням не погоджується, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц зроблено правовий висновок про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя за таких умов: (1) відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; (2) наявність заборгованості виключно перед іпотеко держателем; (3) дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Таким чином, приписи Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду, від 25.05.2021 у справі №923/971/19. При ухваленні оскаржуваного рішення суд не керується ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», а саме ця норма підлягає застосуванню до даних правовідносин. Зазначає, що обставини, вказані в позовній заяві позивачем ОСОБА_1 , що ОСОБА_3  було погашено всю заборгованість за цим кредитом, внаслідок чого «11 березня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та поручителем  ОСОБА_3  був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 805/13/18-5/7-924 від 14.09.2007 р. з наступними змінами, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Яновою О. Є. 11 березня 2015р., та зареєстровано в реєстрі за № 862», внаслідок чого  ОСОБА_3  став іпотекодержателем, судом проігноровано. Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3  є одночасно стягувачем і іпотекодержателем, а ОСОБА_4  є боржником і іпотекодавцем щодо квартири  АДРЕСА_1 , яка реалізована на електронних торгах з примусового виконання виконавчого листа №01/28/10/2015 від 03.09.2019, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, виконавче провадження НОМЕР_3. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1  є також іпотекодавцем і відповідно має обов`язок з повернення боргу. В ухваленому рішенні суд вказав, що доказів того, що ОСОБА_1  дала згоду на продаж на електронних торгах належної їй на праві власності частини спірної квартири, суду не надано, між тим суд не посилається на будь-яку норму закону, яка б передбачала попереднє отримання згоди власника на продаж майна, яке є предметом іпотеки, в процедурі виконавчого провадження. Вказує, що ОСОБА_4  достовірно знав про наявність виконавчого провадження, а отже знав про наявність певних обов`язків боржника у виконавчому провадженні. Будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, боржник не подав декларацію про доходи та майно, в якій зобов`язаний, серед іншого, зазначити відомості про осіб, які спільно з ним володіють майном, як і жодним чином не повідомляв виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Таким чином, дії ОСОБА_1  при оскарженні дій виконавця, є недобросовісними, зловживанням своїми правами щодо кредитора та такими, що спрямовані на ухилення від виконання вимог виконавчого документа. Крім того, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Враховуючи, що ОСОБА_1 не є стороною у виконавчому провадженні, то відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 287 КАСУ, позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування Акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича від 10.02.2020 року про проведені електронні торги (реєстраційний номер №213269263101, № лоту 400352), складений в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 підсудна виключно адміністративному суду. Такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. До адміністративного суду позивач не зверталась.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу ДП «СЕТАМ» вказує на те, що електронні торги з продажу спірної квартири відбулися з дотриманням норм чинного на момент проведення електронних торгів законодавства. Вказує, що ДП «СЕТАМ» виконує функції організатора електронних торгів, який діє в межах повноважень, визначених порядком, тобто, у організатора електронних торгів відсутні повноваження надавати правову оцінку діям державних виконавців, в тому числі перевіряти відомості, наведені у заявці, на відповідність дійсності та законодавству. Зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Звертає увагу суду на те, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, єдиним власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . Отже, приватний виконавець діяв в межах та в спосіб визначеним законодавством України при арешті та передачі на реалізацію спірної квартири. Вказує, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак, Позивачка жодного разу не зверталася до суду із вимогами про зняття арешту із належної йому частини квартири чим би міг повідомити інших суб`єктів правовідносин про наявність у неї прав на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що позивачка, пред`являючи даний позов, діяла очевидно недобросовісно, адже протягом року не вчинила жодних заходів спрямованих на інформування державного виконавця чи суб`єктів правовідносин про факт перебування трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у її спільній сумісній власності. Звертає увагу суду на те, що позивач не має жодного відношення до виконавчого провадження НОМЕР_3, в рамках якого спірне майно було передане для реалізації на електронних торгах та майна, яке було реалізованим на оскаржуваних електронних торгах. На переконання колегії суддів Верховного Суду у даній справі, зміст усталеної судової практики щодо вирішення спорів за позовами про визнання правочинів недійсними, у зв`язку із застосуванням якої Великою Палатою Верховного Суду скасовано судові рішення у справі №910/3907/18, свідчить, що вирішальною обставиною, якою мають керуватись суди, відмовляючи в такому позові, є відсутність зв`язку між імперативними наслідками задоволення позову з реальним поновленням порушеного права, адже визнання в судовому порядку правочину недійсним автоматично не призведе до повернення майна власнику, який не є стороною правочину, відтак такий позов не поновлює порушене право власності, тому він не є ефективним способом захисту порушеного права, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. Натомість позивач, який вважає себе власником майна, може отримати ефективний захист свого права в інші способи, зокрема, передбачені главою 29 ЦК України". Таким чином, зважаючи на викладене вище, можна прийти до висновку, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у даному спорі, оскільки її права жодним чином порушено не було, що свідчить про недобросовісність Позивача, її зловживання процесуальними правами та наміри ввести суд в оману. Наголошує, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.". Вказує, що для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином, в розумінні статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, необхідно встановити порушення саме норм Порядку. Натомість, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. 

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час продажу спірного майна на електронних торгах було порушено право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Також вказував, що оскільки вимоги позивача про визнання недійсним та скасування протоколу, Акту приватного виконавця про проведені електронні торги від 10.02.2020 року, свідоцтва №64 від 27.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. на ім`я ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомого майна, а також скасування рішення приватного нотаріуса індексний номер 51351876 від 27.02.2020 року є похідними від вимог позивача про визнання недійсними електронних торгів та також порушують право власності ОСОБА_1 на це майно, то ці вимоги також підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 травня 2004 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано КП «ХМБТІ» на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3524312, виданий КП «ХМБТІ» 07.05.2004 року (а.с. 204-207 т. 1).

07 травня 2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено Договір кредиту № 805 16/21-1/4-547, відповідно до якого, Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 16 580,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят ) доларів США. Згідно п. 1.2 - Кредит Позичальнику надається на придбання житла за договором купівлі-продажу квартири від 07.05.2004 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним Кредитним договором, 11.05.2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_4 (Поручитель), ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено Договір Поруки № 805/13/20/4-608.

Також, на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним Кредитним договором, 11.05.2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку Банку - трикімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 .

14 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ТОВ «МАПК «Юма-трейдінг» укладено договір відновлювальної кредитної лінії №805/27/13-2/7-058.

Пунктом 1.3. статті 1 (Предмет Кредитного договору) було визначено забезпечення цього зобов`язання у вигляді укладання майновими поручителями договорів іпотеки з Кредитором.

Так, у відповідності до п. 1.3.1 Кредитного договору, майновим поручителем - фізичною особою ОСОБА_4 , був укладений договір іпотеки № 805/13/18/-5/7-924, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлевою К.Б. -14.09.2007р., зареєстрованим в реєстрі №47 з усіма змінами та доповненнями, згідно з яким ОСОБА_4 передав в іпотеку Кредитору належне йому на праві власності нерухоме майно - житлову трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 

З наданої до суду копії заяви ОСОБА_1 від 14.09.2007 року, посвідченої нотаріально, вказана квартира передана в іпотеку за згодою останньої. 

Згідно умов договору про внесення змін №2 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б. за реєстровим №1392, повернення кредиту в сумі 421736,47 грн. здійснюється іпотекодавцем не пізніше 14 листопада 2028 року. На внесення зазначених змін до іпотечного договору ОСОБА_1 надала свою згоду.

11 березня 2015 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , укладено договір поруки, відповідно до умов якого, Поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання зобов`язання Позичальником - ТОВ «МАПК «Юма-трейдінг», щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користуванням у межах суми заборгованості 439 657,08 за вищевказаним Кредитним договором №805/27/13-2/7-058 від 14.09.2007р.

11 березня 2015 року між Кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, як забезпечення виконання Позикодавцем (ТОВ МАПК «ЮМА-Трейдінг») обов`язків з повернення кредиту за договором №805/27/13-2/7-058 від 14.09.2007р.

Цього ж дня, Поручителем ОСОБА_3 шляхом повернення суми кредиту у розмірі 439657,08 грн. було достроково погашено всю заборгованість за цим кредитом з боку Позичальника - ТОВ МАПК «Юма-Трейдінг».

11 березня 2015р. між Кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк» та Поручителем ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 805/13/18/-5/7-924 від 14.09.2007р. з наступними змінами, який посвідчений приватним нотаріусом Яновою О.Є. 11 березня 2015р., та зареєстровані в реєстрі за № 862.

Із загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа 638/19429/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи : ТОВ «МАПК`Юма-тредінг», Приватний нотаріус ХМНО Янова Оксана Євгенівна про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та визнання іпотеки припиненою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «МАПК «Юма-тредінг» в особі керівника та підписанта ОСОБА_5 , ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. На даний час розгляд справи триває. 

16 грудня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 182 000 доларів США.

Також судом першої інстанції встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м.Харкові від 30.11.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 борг за договором позики від 16.12.2011 року, а саме стягнуто солідарно суму боргу в розмірі суми 41668885,73 грн. Також стягнуто суму реєстраційного збору у розмірі 100,00 грн., третейського збору в розмірі 1218,00грн. - витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом.

З договору позики від 16.12.2011 року вбачається, що він був укладений між фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Виконання зобов`язання за договором було забезпечено лише неустойкою у вигляді пені за прострочку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.01.2017 року та постановлено нову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м.Харкові від 30.11.2015 року по третейській справі №01/28/10/2015 та залишено без змін вказане рішення третейського суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.03.2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.07.2019 року, постановлено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 30.11.2015 року про стягнення боргу за договором позики у сумі 41668885,73 грн., витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом: реєстраційного збору у розмірі 100,00 грн, третейського збору в розмірі 1218,00грн. солідарно з ОСОБА_5 та з ОСОБА_4 ; стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_5 та з гр. ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275,61 грн. 

Зазначений виконавчий лист було пред`явлено до виконання та 03.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 та накладено арешт на все майно.

27 січня 2020 року було проведено електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» по лоту №400352 щодо реалізації трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , початкова ціна продажу майна - 535 500,00 грн.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №462950 торги з продажу трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відбулися 27.01.2020 року. Вказана квартира була продана переможцю електронних торгів за найвищою ціновою пропозицією - учаснику №7 ( ОСОБА_2 ) за 685 440,00 грн.

На підставі вищевказаного протоколу 10 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. складено акт про проведені електронні торги, 14.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у вказаному акті.

27.02.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. видано свідоцтво за реєстровим №64 про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що придбана на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна.

27.02.2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, реєстраційний номер запису 213269263101, підстава - рішення приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 51351876 від 27.02.2020.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 50,56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16, головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачі вказують, що сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів спільного сумісного майна подружжя.

Між тим, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована зацікавленою стороною, яка може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Презумпція спільності права власності подружжя ОСОБА_6 на спірне нерухоме майно не спростовано сторонами. На час придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 перебували у шлюбі 10 років. Квартира була придбана у шлюбі за кредитні кошти, доказів того, що ОСОБА_4 сплачував кредит за особисті кошти матеріали справи не містять. 

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та зазначено, що відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Підстав для відступу від цього правового висновку колегія суддів не виявила.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника. Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під    арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18  зазначив, що виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора, ОСОБА_1 вказувала, що спірне майно, реалізоване на публічних торгах, є спільною сумісною власністю подружжя, а приватний виконавець не з`ясував сімейний стан боржника, а тому вказані торги проведено із порушенням вимог сімейного законодавства та порушенням прав позивача як співвласника реалізованого майна.

Матеріалами справи підтверджується, що подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 07.05.2004 року, в період перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що також вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.07.2016 року, копії договору купівлі-продажу від 07.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. за реєстровим №877, копії заяви ОСОБА_1 від 14.09.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвої К.Б.. (а.с. 135 т.2).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується копієїю витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3524312 від 07.05.2004 року та даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.24-26 т.1).

Водночас, факт реєстрації спірного майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.

Як вбачається із кредитного договору №805/27/13-2/7-058 від 14.09.2007 року укладеному між Харківською філією АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «МАПК «ЮМА-трейдінг», в забезпечення виконання якого 14.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 805/13/18-5/7-924, за умовами якого ОСОБА_4 в іпотеку передав належне йому майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

З наданої до суду копії заяви ОСОБА_1 від 14.09.2007 року, посвідченої нотаріально, вказана квартира передана в іпотеку за згодою останньої (т. 2 а.с. 135). 

Згідно умов договору про внесення змін №2 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б. за реєстровим №1392, повернення кредиту в сумі 421 736,47 грн. здійснюється іпотекодавцем не пізніше 14 листопада 2028 року. На внесення зазначених змін до іпотечного договору надала свою згоду ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються копією іпотечного договору №805/13/18-5/7-924 від 14.09.2007 року, копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 14.09.2007 року, копією договору про внесення змін №1, копією договору про внесення змін №2, копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 08.11.2013 року.

Отже, ОСОБА_1 надала свою згоду на передачу спірної квартири в іпотеку в рамках кредитного договору №805/27/13-2/7-058 від 14.09.2007 року.

Таким чином, на час проведення електронних торгів майно було реалізовано не на виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а в рамках іншого виконавчого провадження НОМЕР_3 - з примусового виконання виконавчого листа №01/28/10/2015, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова 03.09.2019 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суми боргу за договором позики, який не був забезпечений іпотекою.

Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин положення ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» не спростовують висновків суду.

Встановивши, що на електронних торгах в рахунок погашення боргових зобов`язань ОСОБА_4 було відчужено нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсними електронних торгів від 27.01.2020 року, проведених Державним підприємством «СЕТАМ» з примусової реалізації квартири АДРЕСА_1 , з підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідачі, з посиланням на ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» вказують, що допускається звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Наголошують, що ОСОБА_3 є іпотекодержателем спірного нерухомого майна, ОСОБА_1 надавала згоду на укладення договору іпотеки, тому її згода на звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно не є необхідною.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, сторони не заперечують, що іпотекою було забезпечено кредитне зобов`язання, розмір якого становить 421736 грн., в той час як спірне майно реалізовано у виконавчому провадження на виконання зобов`язань за договором позики в розмірі 41668885,73 грн.

Крім того, як зазначалося раніше між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк» з 2016 року існує невирішений спір щодо визнання іпотеки припиненою та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа 638/19429/16-ц) на цей час розгляд справи триває.

Відповідачі, на обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилаються на постанови Верховного Суду у справах № 922/2817/18, 753/21384/21, 923/971/19, 522/10127/14-ц, між тим обставини справи у наведених постановах не є релевантними обставинам справи, що є предметом апеляційного перегляду, не стосуються захисту прав співвласників майна, яке є предметом договору іпотеки, укладеного на забезпечення інших зобов`язань ніж ті, за якими відкрито виконавче провадження, проведені прилюдні торги.

Відповідачі зазначають, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, отже її позовні вимоги, якими вона фактично оскаржує дії виконавця повинні вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Такі доводи не грунтуються на закону. Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідачі вважають дії ОСОБА_1 щодо оскарження прилюдних торгів недобросовісними, такими що є зловживанням правами, спрямованими на ухилення від виконання вимог виконавчого документу.

Такі доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 не була стороною договору позики, укладеного 16 грудня 2011 року, між фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , згоду на його укладення не надавала. Крім того, не доведено, що зазначену позику ОСОБА_4 отримав та використав в інтересах сім`ї. 

Отже, згода на забезпечення іпотекою одного певного зобов`язання не може вважатися згодою на забезпечення будь-якого іншого зобов`язання боржника.

Звернення до суду за захистом свого права ОСОБА_1 за встановлених обставин не можна вважати зловживанням правами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , яка є співвласником спірного майна, не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого приватним виконавцем було здійснено звернення стягнення на це майно.

Доказів того, що ОСОБА_1 дала згоду на продаж на електронних торгах належної їй на праві власності частини спірної квартири, матеріали справи не містять.

Відповідачі в апеляційній скарзі зазначають, що оскільки ОСОБА_3 одночасно є і стягувачем, і кредитором, і іпотекодержателем, оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , між тим останній не був залучений до участі у справі у якості відповідача.

Колегія суддів вважає, що такі доводи є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 не є стороною правочину, оформленого за результатами проведених електронних торгів.

ОСОБА_3 , як стягувач у виконавчому провадженні, не буде позбавлений можливості отримати задоволення своїх вимог при реалізації нерухомого майна, належного боржнику в межах виконавчого провадження із дотриманням вимог закону. Отже, ОСОБА_3 обґрунтовано мав процесуальний статус 3-ї особи, а не відповідача у справі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд при вирішенні справи № 643/11253/20 у постанові від 31.05.2023 року.

Щодо скасування протоколу №462950 від 27 січня 2020 року, Акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 10 лютого 2020 року, свідоцтва про право власності № 64 на квартиру АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, із аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655, частини четвертої статті 656 ЦК України слідує висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункту 4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5). У випадках придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5).

Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату; така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу; на підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу Х Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. […] Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача».

Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21)).

Отже, у розумінні вищевказаних правових висновків позовні вимоги про скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, та протоколу електронних торгів є неналежними (неефективними) способами захисту. 

У зв`язку з цим у задоволенні вказаних вимог слід відмовити з цієї підстави.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції, яка діє з 05.10.2023 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора/приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. від 27 лютого 2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки такий спосіб захисту наразі передбачений законом та за встановлених обставин справи є ефективним.

Суд першої інстанції вірно надав оцінку доводам відповідачів щодо спливу строку позовної давності за вимогами ОСОБА_1 , отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо цих обставин.

Відповідачі звертали увагу суд на те, що ОСОБА_1 не зверталась з позовною вимогою про визнання права власності на квартиру та виключення цього майна з-під арешту.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 правомірно на свій розсуд обрала спосіб захисту в частині в визнання недійсними електронних торгів, який є ефективним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду в частині скасування протоколу №462950 від 27 січня 2020 року, акту приватного виконавця, свідоцтва про право власності - скасуванню з ухваленням нового в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» та приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року в частині скасування: 

протоколу №462950 від 27 січня 2020 року, складеного ДП «Сетам» за результатами електронних торгів від 27 січня 2020 року (реєстраційний номер №213269263101, № лоту 400352); 

акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 10 лютого 2020 року про проведені електронні торги (реєстраційний номер №213269263101, номер лоту 400352), складеного в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3; 

свідоцтва про право власності № 64 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. за результатом проведених електронних торгів на ім`я ОСОБА_2 

- скасувати і у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 листопада 2023 року.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова