ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" грудня 2023 р.           Справа№ 925/413/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Суліма  В.В. 
 
розглянувши у письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023
у справі № 925/413/23 (суддя - Кучеренко О.І.)
за позовом Приватного акціонерного підприємства "ДТЕК Павлоградвугілля" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-ВУД ТРЕЙД" 
про стягнення 46 184,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог 
Приватне акціонерне підприємство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - позивач, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», скаржник) звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ВУД ТРЕЙД» (далі - відповідач, ТОВ «ІСТ-ВУД ТРЕЙД») у якому просив суд стягнути з відповідача 46 184,91 грн. заборгованості за договором відповідального зберігання №8906-ПУ-УМТС від 15.11.2019, з яких основний борг у розмірі 19 215,73 грн., пеня у розмірі 15 797,96 грн., 3% річних у розмірі 1 920,52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 250,70 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2019 року відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №91096229 від 29.11.2019 позивачем були надані відповідачу послуги зберігання на загальну суму 19 215,73 грн., вартість яких відповідачем не була оплачена, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, які останній просить суд стягнути з відповідача у примусовому порядку разом із пенею, річними та інфляційними витратами.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що у матеріалах справи міститься акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №91096229 від 29.11.2019, який не підписаний зі сторони відповідача як поклажодавця, що в силу положень договору не може свідчити про прийняття позивачем на зберігання майна відповідача, оскільки права й обов`язки у сторін за договором зберігання виникають лише після передання речі на зберігання - саме з цього моменту договір вважається укладеним.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23, а також прийняти апеляційну скаргу до розгляду та задовольнити її. Скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому на думку позивача, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що продукція дійсно було вивантажена, зберігалась на території позивача саме за договором зберігання №8603-ПУ-УМТС від 15.11.2019.
Також скаржник зазначає, що акт здачі-приймання робіт за цим договором був направлений на адресу відповідача, що є звичаєм ділового оборот ХХІ століття, саме на адресу 0674707509@ukr.net, яка зазначена контактною у позовній заяві. Але ж відповідач проігнорував його ,вважаючи що у випадку не підписання з його боку, неможливо буде довести факт здійснення господарської діяльності.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
15.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що протягом дії укладеного Договору зберігання відповідачем не передавались на зберігання товарно-матеріальні цінності на користь позивача, акти також між сторонами не укладалися та не підписувалися, а тому відсутній факт передачі будь-яких товарно-матеріальних цінностей від відповідача до позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді -Ткаченка Б.О., суддів: Владимиренко С.В., Шапрана В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23 залишено без руху, встановлено Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме підтвердження про сплату судового збору в розмірі 4  026, 00 грн. та надання документів, що посвідчують повноваження представника.
14.08.2023 Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" подало заяву про усунення недоліків, в якій надало платіжне доручення №3071537 від 04.08.2023 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги, яким підтверджується сплата судового збору в розмірі 4  026, 00 грн., також були подані документи, що посвідчують повноваження представника апелянта, а саме: довіреність №14-ПУ/АУП/2023 від 20.01.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №0201206.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Шапран В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченко Б.О., суддів: Владимиренко С.В., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновлено Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі №925/413/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Витребувано невідкладно матеріали справи №925/413/23 з суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 15.11.2019 між Приватним акціонерним підприємством «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ВУД ТРЕЙД» (далі - поклажодавець) було підписано договір відповідального зберігання №8609-ПУ-УМТС (далі - договір). За умовами цього договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає і зобов`язується зберігати обладнання та матеріали виробничо-технічного призначення (товарно-матеріальні цінності) відповідно до акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання на складах ЛПБ №1 та ЛПБ №2 філії «ПУМТП», що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, с. Вербки, вул. Шахтарська, буд. 2; с. Богданівка, вул. Горького, буд. 214, а також повернути товарно-матеріальні цінності у безпеці за першою вимогою поклажодавця (пункт 1.1 договору).
Поклажодавець здійснює передачу товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання шляхом підписання двосторонніх актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання. В актах прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей зазначається вартість товарно-матеріальних цінностей, переданих на зберігання, їх кількість, найменування та інші необхідні дані (пункт 2.1 договору).
Поклажодавець за 3 робочих дня повідомляє зберігача про дату повернення товарно-матеріальних цінностей шляхом направлення письмового повідомлення електронною поштою бо та/або іншим способом із зазначенням дати та часу передачі товарно-матеріальних цінностей. Повернення товарно-матеріальних цінностей поклажодавцю оформлюється двосторонніми актами прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей. Товарно-матеріальні цінності можуть бути зняті зі зберігання як частинами так і в повному обсязі (пункт 2.5 договору).
Зберігач зобов`язується прийняти товарно-матеріальні цінності у відповідності до умов укладеного договору, а поклажодавець у свою чергу зобов`язується своєчасно вносити плату за зберігання товарно-матеріальних цінностей, відповідно до умов укладеного договору (пункт 3.1.1 та 3.2.2 договору).
Вартість зберігання товарно-матеріальних цінностей визначається на підставі «Калькуляції вартості послуг по зберіганню» та становить 19 215,73 грн. у місяць (пункт 4.1 договору).
Поклажодавець здійснює оплату вартості зберігання товарно-матеріальних цінностей, вказаної у пункті 4.1 договору шляхом перерахування авансового платежу з відповідний місяць на рахунок зберігача до 20 числа поточного місяця. Якщо останній день здійснення оплати, передбачений договором, припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший робочий за ним день (пункт 4.2 договору).
Щомісяця до 25 числа поточного місяця, зберігач надає поклажодавцю для підписання акт прийому-здачі наданих послуг. Поклажодавець на протязі 5 робочих днів з дати отримання акту прийому-здачі наданих послуг від зберігача, зобов`язаний підписати вказаний акт та повернути один примірник зберігачу або у разі в наявності зауважень до якості чи об`єму послуг направити на адресу зберігача вмотивовану письмову відмову із зазначенням переліку зауважень та строку їх усунення. Після усунення зберігачем зауважень поклажодавець підписує акт прийому-здачі послуг та 1 примірник повертає зберігачу (пункт 4.3 договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 та пролонгується кожен раз на рік, якщо жодна із сторін не заявляє бажання про розірвання договору не менше ніж за 15 днів до моменту закінчення строку його дії (пункт 7.1 договору).
Договір підписаний уповноваженими представниками зберігача та поклажодавця та скріплений відповідними печатками підприємств.
Позивачем у матеріали справи надано рахунок-фактуру №91096229 та акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №91096229 від 29.11.2019, який підписаний зі сторони Приватного акціонерного підприємства «ДТЕК Павлоградвугілля» (виконавець). Згідно з цим актом виконавцем були надані послуги зі зберігання на загальну суму 19 215,73 грн.
Позивач звернувся до відповідача із претензією від 16.12.2021 щодо порушення умов договору відповідального зберігання, у якій пропонував відповідачу протягом 5 днів з моменту отримання цієї претензії перерахувати суму основної заборгованості у розмірі 19  215,73 грн. та неустойку у вигляді пені у розмірі 6 277,55 грн.
Дана претензія залишилась без відповіді та без задоволення відповідачем, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового стягнення з відповідача заборгованості разом із пенею, річними та інфляційними витратами.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Згідно із  ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.
Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Статтею 509 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.
Приписами частин 1 та 2 статті 937 Цивільного кодексу України встановлено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Отже, за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу.
Особливість реальних договорів визначена частиною другою статті 640 Цивільного Кодексу України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Тож метою визначення наявності між сторонами правовідносин за договором зберігання, суду належить виходити з дійсного змісту документа, на підставі якого доказується факт укладення такого договору та наявності виникнення за ним правовідносин між сторонами.
На підтвердження надання послуг з відповідального зберігання відповідачу, позивачем надано до матеріалів справи договір про відповідальне зберігання №8609-ПУ-УМТС від 15.11.2019 .
Колегія суддів звертає увагу, що у пункті 2.1 договору, позивач та відповідач визначили, що поклажодавець здійснює передачу товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання шляхом підписання двосторонніх актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання. В актах прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей зазначається вартість товарно-матеріальних цінностей, переданих на зберігання, їх кількість, найменування та інші необхідні дані.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що акт здачі-приймання робіт за цим договором був направлений на адресу відповідача, що є звичаєм ділового оборот ХХІ століття, саме на адресу 0674707509@ukr.net, не спростовує того, що на виконання цієї умови позивач не надав у справу будь-яких доказів на підтвердження підписання таких двосторонніх актів прийому-передачі товарних цінностей.
У матеріалах справи міститься акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №91096229 від 29.11.2019, який не підписаний зі сторони відповідача як поклажодавця, що в силу наведених вище положень договору не може свідчити про прийняття позивачем на зберігання майна відповідача, оскільки права й обов`язки у сторін за договором зберігання виникають лише після передання речі на зберігання - саме з цього моменту договір вважається укладеним.
Що ж до тверджень скаржника стосовно того, що продукція дійсно було вивантажена, зберігалась на території позивача саме за договором зберігання №8603-ПУ-УМТС від 15.11.2019, з огляду на листи №018 від 27.11.2019 та №015 від 25.11.2019, колегія суддів зазначає, скаржником не спростовано доводів відповідача, що пересортування продукції у вагонах, якими здійснювалось перевезення деревини, не має відношення до зберігання продукції та послуг зберігання, які є предметом спору у цій справі. 
За приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як факту передачі відповідачем позивачу обладнання та матеріалів виробничо-технічного призначення на відповідальне зберігання, отже і факту укладення договору зберігання.
Оскільки, матеріалами справи не доведено факт надання позивачем послуг зі зберігання відповідачу, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки позивачем не доведено наявності порушення прав останнього, позовна давність не застосовується.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

         Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23 - залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 16.06.2023 у справі № 925/413/23.
4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля".
5. Матеріали справи № 925/413/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                В.В. Сулім