Номер провадження: 22-ц/813/2048/23 
Справа № 520/7030/17
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
11.12.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року,
за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 23.12.2016 року в сумі 292871,20 грн, що згідно курсу НБУ станом на 09.06.2017 року еквівалентно 11200 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.04.2017 року по 09.06.2017 року в сумі 1685,01 грн, індекс інфляції за період з 01.04.2017 року по 09.06.2017 року в сумі 2635,84 грн.
Київський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 11.10.2017 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 23 грудня 2016 року у розмірі 292871,20 грн, три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 02 квітня 2017 року по 09 червня 2017 річних в сумі 1600,94 грн, що в загальній сумі складає 294532,14 грн. У задоволенні решти вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2945,32 грн.
Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 13.12.2019 року подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задовольнив.
Встановив тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом за № 520/7030/17 від 20 грудня 2017 року, виданим Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 294532,14 грн.
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в обґрунтування якої зазначив, що на час звернення до суду з заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець не перевірив місце працевлаштування боржника. З 08.12.2020 року з заробітної плати боржника утримуються кошті на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 520/7030/17 від 20.12.2017 року. ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем не надано доказів, що ним вчинено всі дії для погашення боргу, відсутні докази повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також доказів вчинення дій які свідчать про ухилення від виконання зобов`язання. 
Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 13 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали суду від 13.12.2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з 08.12.2020 року з заробітної плати боржника утримуються кошті на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 520/7030/17 від 20.12.2017 року. Скаржник зазначає, що жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, яким судом першої інстанції оцінки не надано.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Рішенням №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_3 , з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю ОСОБА_4 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_3 .
Рішенням № 941/0/15-23 від 28.09.2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_4 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю ОСОБА_5 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_4 .
Учасники провадження в судове засідання не з`явились.
ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_6 судову повістку отримала в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд 08.11.2023 року, що підтверджується довідкою.
Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та його представник ОСОБА_7 судові повістки отримали в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд 08.11.2023 року, що підтверджується довідкою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, за необхідне зазначити наступне.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не додано доказів повного виконання ним зобов`язань покладених на нього заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2017 року, на підставі викладеного, суд першої інстанції вважав, що ухвала суду від 13.12.2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не підлягає скасуванню, оскільки боржник на цей час не виконав рішення суду.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних та нас вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частинами 1, 3 статті 441 ЦПК України передбачено, зокрема, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом". Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. 
З матеріалів цивільної справи вбачається, що Київський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 11.10.2017 року позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 23 грудня 2016 року у розмірі 292871,20 грн, три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 02 квітня 2017 року по 09 червня 2017 річних в сумі 1600,94 грн, що в загальній сумі складає 294532,14 грн. У задоволенні решти вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2945,32 грн.
Державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком Валентином Вікторовичем 05.06.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59267295 на підставі виконавчого листа № 520/7030/17, виданого 20.12.2017 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 294532,14 грн.
У грудні 2019 року Державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком Валентином Вікторовичем до суду подано заяву про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 13.12.2019 року подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задовольнив. Встановив тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом за № 520/7030/17 від 20 грудня 2017 року, виданим Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 294532,14 грн.
Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 послався на те, що на час звернення до суду з заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець не перевірив місце працевлаштування боржника. З 08.12.2020 року з заробітної плати боржника утримуються кошті на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 520/7030/17 від 20.12.2017 року. ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем не надано доказів, що ним вчинено всі дії для погашення боргу, відсутні докази повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також доказів вчинення дій які свідчать про ухилення від виконання зобов`язання. 
З довідки ДП «Укравтогаз» № 163/06 від 21.09.2021 року ОСОБА_1 з 01.10.2019 року працює машиністом компресованих установок АГНКС-1 м. Одеса ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», згідно з наказом ДП «Укравтогаз» від 30.09.2019 року № 845-к. 
Згідно довідки про доходи № 135 від 21.09.2021 року з заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2020 року по серпень 2021 року згідно виконавчого провадження № 59267295 стягнуто в загальному розмірі 25909,77 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійсненні особою права на свободу пересування.
Стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Разом із тим, при наявному обмеженні суду слід визначити чи відпала така необхідність саме на момент звернення боржника із заявою про його скасування. Тобто суд під час розгляду заяви боржника про скасування тимчасового обмеження у праві за межі України не вирішує питання обґрунтованості його застосування в цілому.
В матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 зобов`язання, яке виникло на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2017 року та стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 294532,14 грн.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що у поданій ОСОБА_1 заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, останній посилається не на обставини скасування тимчасового обмеження у зв`язку із зміною підстав, що були наявні під час застосування такого обмеження, а на відсутність підстав для його застосування в цілому.
Обставини, зазначені ОСОБА_1 у заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме: не встановлення виконавцем місця працевлаштування боржника, відсутність доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також доказів вчинення дій, які свідчать про ухилення від виконання зобов`язання, фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з судовим рішенням – ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази оскарження ОСОБА_1 ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року.
З урахуванням наведених обставин, враховуючи відсутність в матеріалах цивільної справи доказів виконання ОСОБА_1 заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.10.2017 року, не зазначення в заяві обставин для скасування обмеження виїзду за межі України у відповідності до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому слід зазначити, що згідно із частиною 8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.
Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова
Судді                                                                         Ю.П. Лозко 

Н.В. Стахова