ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8818/23 Справа № 207/163/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року                                                                 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

      розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року уцивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС у Дніпропетровській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,  -
В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування посилався на те, що до 1988 року він постійно проживав і навчався у загальноосвітній школі в Україні. Після її закінчення 14.08.1988 року він поїхав за межі України в м. Таганрог, де навчався на очному відділенні ВНЗ і який закінчив у 1993 році. Повернувшись додому, для визначення його належності до громадянства України він особисто з`явився 02.03.1993 року в Лівадійський ОВС Ялтинського міськвиконкому Кримської області. Його заяву було розглянуто і задоволено. Представник МВС поставив відмітку про громадянство України у його дійсний паспорт НОМЕР_1 , що можуть підтвердити свідки. Влітку 1998 року, за ініціативою і внаслідок дій ОСОБА_2 , начальника 1-го відділу Ростовського НДІ Радіозв`язку, де він працював, Ворошиловським ОВС м. Ростова-на-Дону у 1999 році у нього був вилучений та у 2001 році було знищено паспорт СРСР з відміткою про громадянство України. Клопотання-заяви про вихід з громадянства України він не писав.
Просив встановити факт постійного проживання в Україні до 09.08.1988 року; встановити факт виїзду за кордон України на навчання з 01.09.1988 по 30.04.1993 року; встановити факт внесення напису «громадянин України» до паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, оформленого на його ім`я. 
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року, залишеним без змін постановоюДніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, у задоволенні заяви відмовлено.
     Постановою Верховного Суду від 09 серпня  2023 року постановуДніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДМС у Дніпропетровській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судове засідання з`явився представник Головного управління ДМС у Дніпропетровській області -Барабаш Л.В.. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;   6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення заявника до суду) громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»  (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Згідно з пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції, чинній на момент звернення заявника до суду), встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня  1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:
осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;
осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули  в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2004 року №1740 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2004 року №1429» строк дії паспортів громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року було продовжено до 01 січня 2005 року,тобто з цієї дати паспортні документи, видані з використанням бланків зразка 1974 року на території України вважаються недійсними.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб   у громадянстві України.
Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня    1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку,  а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дунай Шкотівського району Приморського краю, СРСР.
15 червня 1988 році ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту, виданий в с.Лівадія м.Ялта Кримської обасті. 
З архівної довідки від 14 березня 2008 року № 474/5-75 вбачається, що ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Таганрозького радіотехнічного інституту ім. В. Д. Калмикова (ТРТІ) в період з 01 вересня 1988 року до 30 квітня 1993 року. У 1993 році на ім`я ОСОБА_1 виданий диплом НОМЕР_2 , реєстраційний    номер НОМЕР_3 , за спеціальністю «Конструювання та технологія радіоелектронних засобів», що також підтверджується довідкою про термін навчання в Південному федеральному університеті від 30 серпня 2018 року № 203-3/10.
З листа відділу у Ворошиловському районі м. Ростова-на-Дону управління федеральної міграційної служби російської федерації по Ростовській області   від 14 лютого 2008 року № 8/452 відомо, що 04 червня 1998 року ГУ ВС Ростовської області прийняло рішення № 456/36 про відновлення ОСОБА_1 в громадянстві російської федерації. 25 травня 1999 року в ПВО ОВС Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону на ім`я ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення особи (у зв`язку з відсутністю бланків паспортів) форми-2П № НОМЕР_9 у зв`язку з набуттям громадянства російської федерації в обмін паспорта НОМЕР_4 , що виданий 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області з відміткою громадянства України (знищений згідно з актом № 9 у вересні 2001 року). 22 лютого 2000 року ПВО ОВД Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону документувало ОСОБА_1 паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_5 .
Листом відділу адміністративної служби міліції (ВГІРФО) від 14 серпня 2009 року № 12-0/2004 ОСОБА_1 роз`яснено, що особам, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року та визнані громадянами України згідно з пунктом 3 статті 3 Закону України «Про громадянство України», обмін паспортів громадян колишнього СРСР зразка 1974 року на паспорт громадянина України здійснюється з урахуванням того, що в них є штамп «громадянин України», який внесений органами внутрішніх справ у паспорти зразка колишнього СРСР в період з 30 квітня 1992 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В травні 1995 року розпочався обмін паспортів громадянина України, оформлених   з використанням бланків паспортів громадянина СРСР зразка 1974 року, на паспорти громадянина України. 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього НОМЕР_6 і тією ж датою зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 09 серпня 1988 року був виписаний з вказаної адреси до м. Таганрога. 05 січня 1993 року ОСОБА_1 прибув із м. Таганрога та зареєструвався за вказаною адресою в м. Ялта.   
      10 червня 1997 року ОСОБА_1 знявся з реєстрації, не обмінявши паспорт НОМЕР_4 на паспорт громадянина України. Оскільки паспорт колишнього громадянина НОМЕР_6 зданий при документуванні паспортом громадянина росії та знищений, ОСОБА_1 може підтвердити громадянство України на загальних підставах.
На звернення ОСОБА_1 ГУ ДМС в Дніпропетровській області надало відповідь від 30 серпня 2019 року № 1201.4.4-17416/12.2-19, з якої відомо, що постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2004 року № 1740 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року    № 1429» строк дії паспортів громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року було продовжено до 01 січня 2005 року, тобто з цієї дати паспортні документи, видані з використанням бланків зразка 1974 року, на території України вважаються недійсними. Крім того, ОСОБА_1 не надав до територіального підрозділу паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з унесеною до нього відміткою про належність до громадянства України, а саме штампом «громадянин України». На теперішній час ОСОБА_1 визначився з громадянством та документований паспортом громадянина російської федерації, за яким в`їхав на територію України. 
Як відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень, Донецький окружний адміністративний суд постановою від 11 жовтня 2010 року у справі   2а-21423/10/0570 відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Амвросіївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, що полягають в ухиленні від виконання службових обов`язків щодо оформлення приналежності ОСОБА_1 до громадянства України, та зобов`язання здійснити оформлення приналежності ОСОБА_1 до громадянства України  в частині наявних повноважень.
Донецький окружний адміністративний суд постановою від 19 березня 2013 року у справі № 2а/0570/16897/2011 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області Державної міграційної служби України, третя особа - прокуратура Донецької області, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 20 жовтня 2020 року у справі № 160/8928/20 відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення відповідача не оформляти належність позивача до громадянства України за його заявою від 15 серпня 2019 року та про зобов`язання відповідача оформити належність позивача до громадянства України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів факту постійного (безперервного) проживання на законних підставах на території України до 09 серпня 1988 року, а також, те, що до його паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року внесено напис «громадянин України».
Зазначений висновок суду першої інстанції є передчасним з огляду на таке.
Згідно зі статтею 39 Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про народну освіту», який був чиним на час закінчення заявником школи, особам, які закінчили середню загальноосвітню школу, видається атестат про середню освіту. Особам, які закінчили середню загальноосвітню школу з виробничим навчанням, видається атестат про середню освіту і свідоцтво про здобуту спеціальність із зазначенням присвоєного кваліфікаційною комісією розряду.
У статті 1 Закону України «Про громадянство України» наведено визначення поняття безперервне проживання на території України та проживання на території України на законних підставах, а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. 
Встановлено, що 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього НОМЕР_6 і тією ж датою зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
15 червня 1988 році ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту, виданий в с.Лівадія м.Ялта Кримської обасті. 09 серпня 1988 року був виписаний з вказаної адреси до м. Таганрога.
В період з 01 вересня 1988 року до 30 квітня 1993 року ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Таганрозького радіотехнічного інституту ім. В. Д. Калмикова (ТРТІ), що підтверджується архівною довідкою від 14 березня 2008 року № 474/5-75 (а.с.25-27) 
05 січня 1993 року ОСОБА_1 прибув із м. Таганрога та зареєструвався по АДРЕСА_1 .   
      10 червня 1997 року ОСОБА_1 знявся з реєстрації, не обмінявши паспорт НОМЕР_4 на паспорт громадянина України.
04 червня 1998 року ГУ ВС Ростовської області було прийнято рішення про відновлення ОСОБА_1 в громадянстві російської федерації. 25 травня 1999 року в ПВО ОВС Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону на ім`я ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення особи (у зв`язку з відсутністю бланків паспортів) форми-2П № НОМЕР_9 у зв`язку з набуттям громадянства російської федерації в обмін паспорта НОМЕР_4 , що виданий 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області з відміткою громадянства України (знищений згідно з актом № 9 у вересні 2001 року). 22 лютого 2000 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина росії, що підтверджується інформацією відділу у Ворошиловському районі м. Ростова-на-Дону управління федеральної міграційної служби російської федерації по Ростовській області   від 14 лютого 2008 року № 8/452. 
15 червня 1988 році ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту, виданий в с.Лівадія м.Ялта Кримської обасті та 09 серпня 1988 року був виписаний з вказаної адреси до м. Таганрога.
За таких обставин є підстави вважати, що ОСОБА_1 до 09 серпня 1988 року проживав на території України, на що не звернув уваги суд першої інстанції.
В період з 01 вересня 1988 року до 30 квітня 1993 року позивач навчався на денному відділенні Таганрозького радіотехнічного інституту ім. В. Д. Калмикова (ТРТІ), що підтверджується архівною довідкою від 14 березня 2008 року № 474/5-75 та дипломом про закінчення вузу. Зазначена обставина є підтердженою відповідними документами та ніким не оспорюється, а тому відсутні підстави визнавати факт виїзду ОСОБА_1 за кордон на період навчання. 
Щодо визнання факту внесення напису «громадянин України» до паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, слід зазначити наступне.
Оформлення належності до громадянства України застосовується згідно статті 3 Закону України «Про громадянство України» до осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.
    На підтвердження заяви про встановлення факту ОСОБА_1 надано копію листа відділу у Ворошиловському районі м. Ростова-на-Дону управління федеральної міграційної служби російської федерації по Ростовській області   від 14 лютого 2008 року за підписом начальника відділу, де зазначено, що 04 червня 1998 року ГУ ВС Ростовської області прийняло рішення про відновлення ОСОБА_1 в громадянстві російської федерації. 25 травня 1999 року в ПВО ОВС Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону на ім`я ОСОБА_1 видано тимчасове 
посвідчення особи форми-2П № НОМЕР_9 у зв`язку з набуттям громадянства російської федерації в обмін паспорта НОМЕР_4 , що виданий 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області з відміткою громадянства України (знищений згідно з актом № 9 у вересні 2001 року).
   Зазначений   лист не є належним та допустимим доказом того, що  паспорт 1 НОМЕР_7 ,зразка 1974 року, що виданий 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області на ім`я  ОСОБА_1 як-громадянина колишнього СРСР містив напис "громадянин України" внесений територіальними органами внутрішніх справ України.
   Доказів того, щоу паспорті НОМЕР_4 ,зразка 1974 року, що виданий 10 лютого 1987 року Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області на ім`я  ОСОБА_1 як-громадянина колишнього СРСР було внесено напис "громадянин України" будь якими територіальними органами внутрішніх справ України не надано. Ким зроблена відмітка про громадянство України та яким чином не встановлено.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року в справі за позовом  ОСОБА_1  та ОСОБА_4  в інтересах дитини до Головного управління Міністерства внутрішніх прав України у Донецькій області встановлено, що штамп «громадянин України» на території Донецької області в паспорт  ОСОБА_1 громадянина колишнього СРСР не вносився.  ОСОБА_1  єгромадянином російської федерації згідно паспорта № НОМЕР_8 , виданого відділом УФМС росії по ростовській області.
За таких обставин наявність запису «громадянин України» в паспорті НОМЕР_4 , що виданий 10 лютого 1987 року ОСОБА_1 Лівадійським ОВД Ялтинського РІК Кримської області і який був дійсним до 04.06.1998 року, тобто до відновленння ОСОБА_1 в громадянстві російської федерації та отримання ним паспорта громадянина росії не знайшла свого підтвердження. Тобто відсутні підстави для встановлення такого факту.
За відсутності належних та достовірних доказів на підтвердження наявності зазначеного факту заява в цій частині не підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки колегією суддів встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги,скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволенні заяви.
Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС у Дніпропетровській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,   задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання  ОСОБА_1 до 09 серпня 1988 року в Україні. 
В задоволенні інших вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2023 року.

  Судді: