ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1838/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/5586/21 Категорія:  305010400 	Єщенко  О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року 

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л. 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2023 року, у складі судді Єщенко О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 

                                                      в с т а н о в и в : 

У грудні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якому просила: стягнути в солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 66424 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Співвласниками квартири АДРЕСА_2 в даному будинку, що на поверх вище її квартири, є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 09.09.2021, 10.09.2021 повторно та 13.09.2021 втретє її квартиру було затоплено. Згідно Актів комісії КП «Уманське РЕУ № 3» встановлено, що залиття квартири ОСОБА_1 сталося по вині співвласників квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зазначала, що в результаті вищевказаних затоплень в її квартирі було затоплено стелю та стіни в коридорі, ванній кімнаті та коморі, не працює електромережа в квартирі. 
Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням квартири внаслідок залиття, проведеним ПП «ТехБудЕксперт» від 21.09.2021, що проводився на її замовлення, вартість матеріальної шкоди, що заподіяна залиттям квартири, з урахуванням фізичного зносу матеріалів становить 63424 гривень. За проведення експертизи нею було сплачено 3000 гривень. 
Звертала увагу, що відповідачі добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажають попри неодноразові її звернення. 
Крім того, вказаними неправомірними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 10 000 гривень.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2023 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в розмірі 66 424 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд мотивував тим, що відповідачами не надано доказів про інші причини залиття квартири, а також відсутності їх вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз ними не заявлялось та не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, що є процесуальним обов`язком відповідачів, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди. Натомість, позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, і не спростовані відповідачами.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн, суд виходив зі співмірності розміру заявленої до відшкодування суми моральної шкоди - сумі завданої матеріальної шкоди, характер порушення відповідачів та ступінь їх вини, час та зусилля позивача, необхідні для відновлення порушеного права.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.
Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, докази, наявні у матеріалах справи суперечать висновкам суду.
Так, скаржник зазначає, що Акти, які надані позивачем на підтвердження вини скаржника в затопленні її квартири, не відповідають вимогам закону. 
Наголошує на тому, що відповідно до п. 2.3.6. «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, при складанні актів присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної сторони є обов`язковою. Натомість, він не приймав участі при огляді залиття квартири комісією, не був для цього запрошений, не мав можливості зауважити чи заперечити з питань огляду і не отримав під розписку акт про залиття, а тому розрахунки збитків на підставі такого акту, на переконання скаржника, не є достовірними.
Вказує, що Акти не містять висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідних для усунення наслідків залиття, відсутні відомості про обстеження квартири відповідача.
В обгрунтування своїх доводів щодо невідповідності Актів вимогам закону посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі №2-1974/11,від 22 травня 2019 року у справі №640/8205/17, від 18 грудня 2019 року у справі №711/7670/16-ц.
Крім того, скаржник не погоджується з висновками дослідження, яке надав позивач, щодо розміру заподіяної шкоди, оскільки його не було запрошено при проведенні огляду квартири для оцінки заподіяних збитків. Звіт про незалежну оцінку, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, не є, на думку скаржника, достовірним доказом, оскільки там не відображені реальні збитки. Вказує, що інших доказів вартості ремонтно-відновлювальних робіт позивачем не надано, а належним доказом матеріальних збитків може бути лише висновок судового експерта.
Також, звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру моральної шкоди.
Скаржник наголошує на тому, що винним в затопленні квартири позивача себе не вважає, оскільки будь-яких несправностей системи водовідведення в його квартирі не було.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що не підписання власниками квартири АДРЕСА_2 про затоплення не свідчить про їх недійсність. 
Позивач вказує, що при складенні всіх Актів, комісія КП «Уманське РЕУ №3» оглядала кв. АДРЕСА_2 , та здійснивши огляд, конкретно встановила причини затоплення, які зазначено в Актах.
Зі сторони відповідачів не надано будь-яких доказів на спростування фактів затоплення з їх вини.
Стверджує, що доводи апеляційної скарги про те, що Акти про залиття квартири не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки складені без участі власників квартири зводяться до незгоди відповідача із письмовими доказами, без спростування відповідними доказами. Крім того, складення Акту без участі самого відповідача не спростовує інших фактів, зафіксованих у ньому, зокрема, причину залиття та особу, з вини якої воно сталося.
Стосовно твердження скаржника про недоведеність розміру матеріальних збитків позивач вказує, що відповідач не надав доказів на підтвердження іншого розміру завданої матеріальної шкоди, не ініціював клопотання про призначення судової експертизи.
Наголошує на тому, що вона довела розмір матеріальної шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову складає менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року розгляд справи призначено у письмовому провадженні.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2023 року відповідає вказаним вимогам.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 17 березня 1994 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 
Поверхом вище, над квартирою позивача, розташована квартира АДРЕСА_2 , яка на праві спільної часткової власності по належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 284930256 від 16.11.2021.
Відповідно до Актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 09.09.2021, 10.09.2021 та 13.09.2021, складених комісією КП «Уманське РЕУ №3», за адресою: АДРЕСА_4 трапилось залиття.
Таким чином спірні правовідносини, які склалися між сторонами стосуються відшкодування шкоди, внаслідок залиття квартири та регулюються нормами глави 82 ЦК України, ЖК УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки  помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в  Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.
В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що саме з вини відповідачів була неодноразово залита квартира ОСОБА_1 , внаслідок чого останній завдано матеріальної шкоди, розмір якої визначено висновком ПП «Техбудексперт» № 21/09-21/БУД від 21.09.2021.
Так, відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 09.09.2021, складеного комісією КП «Уманське РЕУ №3» в складі головного інженера Цар Андрія, майстра ремонтної дільниці Костюк Юлії, слюсаря-сантехніка Глущенко Володимира, за адресою: АДРЕСА_5 трапилось залиття по вині співвласників кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме, було залито водою стелі та стіни в коридорі та коморі кв. АДРЕСА_6 . Причиною залиття є пошкодження системи водовідведення душової кабіни у ванній кімнаті кв. АДРЕСА_2 .
Зазначено про необхідність виконання перетірки стель в коридорі та коморі, шпаклівки та фарбування стель водоемульсійною фарбою. Фарбування стін в коридорі кольоровою водоемульсійною фарбою, які рекомендовано виконати за рахунок винних в залитті співвласників кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 10.09.2021, складеного комісією КП «Уманське РЕУ №3» в складі головного інженера Цар Андрія, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_4 , слюсаря-сантехніка Глущенко Володимира, за адресою: АДРЕСА_7 трапилось повторне залиття по вині співвласників кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме, було залито водою коридор, ванну кімнату та комору в кв. АДРЕСА_6 власника ОСОБА_1 . Причиною залиття є користування душовою кабіною з пошкодженою системою водовідведення в кв. АДРЕСА_2 .
Вказано, що працівниками КП «Уманське РЕУ №3» перекрито загальний кран на системі водопостачання кв. АДРЕСА_3 і заборонено користуватися душовою кабіною до ліквідації пошкодження системи водовідведення в квартирі. 
Крім того, рекомендовано виконати ремонті роботи за рахунок винних в залитті співвласників кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В Акті від 13.09.2021, який складено в зв`язку із залиттям по вині співвласників кв. АДРЕСА_2 позивачки втретє, яке мало місце 11.09.2021, вказано аналогічні наслідки залиття та додатково зазначено про вихід з ладу електромережі в квартирі, причини залиття та винних у цьому осіб. 
На переконання колегії суддів, Акти від 09.09.2021, 10.09.2021, 13.09.2021 містять всі необхідні відомості, які вимагаються Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в  Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), зокрема, вказано дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджень внаслідок залиття); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Твердження скаржника, що вказані Акти складено за його відсутності та ним не підписано, колегія суддів оцінює критично, оскільки дана обставина не спростовує всіх відомостей про залиття квартири позивача, які зазначені в Актах та підтверджують факт неодноразового залиття квартири позивача, причину залиття – користування пошкодженою системою водовідведення душової кабіни в кв. АДРЕСА_2 , наслідки, які спричинило залиття, роботи, як необхідно виконати в зв`язку із залиттям, та винних осіб – співвласників квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які завдали шкоди позивачу своїми протиправними діями.
Натомість, відсутність відповідачів при складанні Актів не є автоматично підставою для визнання їх недійсними.
Безпідставними є зауваження скаржника про невідповідність дат залиття квартири, що вказані в рішенні суду, датам, зазначеним в Актах, оскільки суд зазначив дати залиття квартири відповідно до дат складення Актів, однак, дана обставина не спростовує правильності висновків суду та не скасовує відомості, викладені в Актах від 09.09.2021, 10.09.2021, 13.09.2021.
Вина заподіювача шкоди, відповідно до положення ст. 1166 ЦК України презюмується, а тому, обов`язок доведення протилежного покладається саме на відповідача, який не визнає свою вину у заподіянні шкоди.
Натомість, скаржником жодних доказів на противагу висновкам суду першої інстанції про заподіяння шкоди, внаслідок залиття квартири позивача з вини відповідачів, як до суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано.
Відповідно до висновку ПП «Техбудексперт» №21/09-21/БУД від 21.09.2021 будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням квартири внаслідок залиття, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику кв. АДРЕСА_1 становить 63 424 грн., яку суд вірно врахував при визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу.
Крім того, суд обгрунтовано врахував в розмір майнової шкоди вартість за проведення дослідження у сумі 3 000 грн, яку понесла позивач, та стягнув її з скаржника солідарно з іншим відповідачем.
Інших доказів, які б спростовували вказаний розмір майнової шкоди, скаржник не надав.
Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.
Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на судову практику Верховного Суду щодо неналежності такого доказу, як Акт про залиття, у випадку його невідповідності вимогам, передбаченим Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, зокрема, на постанови від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі №2-1974/11,від 22 травня 2019 року у справі №640/8205/17, від 18 грудня 2019 року у справі №711/7670/16-ц, оскільки обставини вказаних справ не є подібними до обставин даної справи, та висновки у переглянутих Верховним Судом справах стосуються або ймовірності причин затоплення, або не заначення конкретних причин затоплення та винних в цьому осіб, натомість, докази у даній справі, які були досліджені судом, містять конкретні відомості про причини затоплення квартири позивача, винних осіб, які допустили таке затоплення, його наслідки для позивача у вигляді заподіяної майнової шкоди, та її розмір, визначений висновком будівельно-технічного дослідження, що не спростовано скаржником будь-якими доказами.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про безпідставність рішення суду щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, ч.1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів приходить до переконання, що суд задовольнив суму моральної шкоди, яку просила позивач, в розмірі 10 000 грн, з урахуванням характеру та ступеня спричинених моральних страждань позивача через залиття квартири, та пошкодження внаслідок цього її майна, з додержанням вимог розумності та справедливості, і цей розмір відповідачем не спростований.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом оцінки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування або зміни законного та обґрунтованого рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2023 року.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2023 року у даній справі – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України. 

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар 

       Т.Л. Фетісова