ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1619/23	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/927/23 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2023, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі №607/1619/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання та додаткових витрат, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На даний час ОСОБА_2 навчається в Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя на денній формі навчання та здобуває ступінь вищої освіти “бакалавр”, у зв`язку із чим потребує фінансового утримання від батьків, оскільки не має змоги працювати та забезпечувати себе самостійно. ОСОБА_1 у фінансовому забезпеченні ОСОБА_2 участі не приймає, хоча є працездатною особою та за своїм станом здоров`я і матеріальним становищем може виконувати обов`язки по утриманню сина. В свою чергу, ОСОБА_3 щомісячно надає фінансову підтримку сину у розмірі 200-500 євро. Крім того, ОСОБА_3 понесла додаткові витрати, а саме здійснила оплату за навчання ОСОБА_4 в розмірі 72 648,00 грн.
У зв`язку із наведеним позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 7000,00 щомісячно і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення ОСОБА_2 двадцятитрирічного віку, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості понесених витрат на оплату за навчання сина в розмірі 36324,00 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 27 січня 2023 року, на час його навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі. 
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 1073,60 грн судового збору. 
Стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки Тернопільським міськрайонним судом уже розглядалась справа №607/19504/21 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім цього, факт державної реєстрації права власності на транспортний засіб, за відсутності інших доказів про майнове становище ОСОБА_1 не є достатнім доказом наявності у нього можливості надавати матеріальне утримання своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. Позивачі не надали доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 . 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2001 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2016 року у справі №607/18898/15-ц.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 31 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №02, складений 03 січня 2002 року Зборівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Тернопільській області.
На даний час ОСОБА_2 досяг повноліття.
Як вбачається із копії Свідоцтва про шлюб, перекладеного з німецької на українську мову, виданого РАЦС міста Нюрнберг, Баварія, номер реєстрації НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Нюрнберг зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 .
ОСОБА_7 змінив прізвище на ОСОБА_8 .
З 1.09.2020 року по 30.06.2022 року ОСОБА_2 навчався на денній формі навчання у відділенні транспорту та інженерної механіки Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт».
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 3 серпня 2022 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2021 року до закінчення ОСОБА_2 навчання у зазначеному навчальному закладі — 30 червня 2022 року.
З вересня 2022 року ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя для здобуття ступеня вищої освіти — бакалавр, спеціальність 274 Автомобільний транспорт. Строк навчання — до 30 червня 2025 року. Фінансування навчання здійснюється за кошти фізичних осіб. Загальна вартість платної освітньої послуги складає 72 000 грн. Зазначена сума за навчання ОСОБА_2 внесена на рахунок навчального закладу 5 вересня 2022 року. Наведені обставини підтверджуються договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №01СД0124/2022/П, укладеним 30.08.2022 року між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя та замовником ОСОБА_2 ; договором про навчання у закладі вищої освіти №01СД0124/2022 від 30.08.2022 року, укладеним між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя, квитанцією №ПН3204262 від 05.09.2022, студентським квитком серії НОМЕР_3 , виданого 31.10.2022 Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя ОСОБА_2 . 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Встановивши, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку та не надав доказів на підтвердження того, що за своїм майновим становищем та станом здоров`я не може надавати допомогу сину, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, врахувавши обставини визначені ст. 182 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 3000,00 грн, щомісячно, на час його навчання.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що Тернопільським міськрайонним судом уже розглядалась справа №607/19504/21 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки у зазначеній справі аліменти стягувались за період навчання ОСОБА_2 у відокремленому структурному підрозділі Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету ім.І.Пулюя. Навчання у даному навчальному закладі ОСОБА_2 закінчив 30 червня 2022 року. 
Предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в іншому навчальному закладі за період, який не охоплювався у справі №607/19504/21.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у зв`язку із переданням нерухомого майна ОСОБА_9 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року у справі №607/5573/16, право у ОСОБА_2 на аліменти припинилось, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.
Із змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року у справі №607/5573/16 не вбачається, що мирова угода між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була укладена на виконання ст. 190 СК та набувачем нерухомого майна чи його частини за цією угодою є ОСОБА_2 , а відтак відсутні підстави для застосування вказаної норми законодавства. 
Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2023 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 6 листопада 2023 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Костів О.З.