ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  915/43/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Васьковського О.В., Картере В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 
у справі    № 915/43/22
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
до відповідача Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (позивач) звернулось з позовом до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - Центр, відповідач) про стягнення 21 712,74 грн відшкодування середнього заробітку працівникам Регіональної філії за  час проходження військових зборів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі №915/43/22 позовні вимоги АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області у справі №915/43/22 від 07.04.2023 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 у задоволенні клопотання Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків  апеляційної скарги шляхом надання:  
- доказів  сплати судового збору, у встановленому законодавством порядку і розмірі; 
- доказів, які підтверджують повноваження його представника на подання апеляційної скарги; 
- доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками  на адресу позивача.

26.05.2023 від Центру до суду апеляційної інстанції надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 апеляційну скаргу Центру на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 повернуто без розгляду на підставі статті 174 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що скаржником не виконано вимоги ухвали від 17.05.2023 та не усунуто в повному обсязі недоліки апеляційної скарги, а саме:
- додане електронне доручення (як довіреність) не підтверджує наявність у підписанта права на такий підпис у порядку самопредставництва; 
- не надано належного доказу  надсилання апеляційної скарги позивачу;
- не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (неправильно зазначено розрахунковий рахунок отримувача).

23.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла повторна апеляційна скарга Центру на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 та заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення.

В обґрунтування клопотання скаржник зазначав, що попереднє звернення відповідача до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі №915/43/22 було здійснено вчасно, однак була залишена без руху у зв`язку з недоліками апеляційної скарги. Вказував, що має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 апеляційну скаргу Центру на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі №915/43/22 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги шляхом надання до суду вмотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення, із зазначенням обставин та наданням доказів в обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 

17.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Центру надійшла заява про усунення недоліків з обґрунтуванням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі № 915/43/22. 

Скаржник просив поновити пропущений процесуальний строк на відповідне оскарження, посилаючись на те, що вперше відповідна апеляційна скарга була ним подана вчасно, проте повернута заявнику без розгляду; усунення недоліків  при повторному поданні апеляційної скарги та її направлення до суду відбулося у найкоротший  строк, що  свідчить  про його сумлінне та добросовісне ставлення до наявних у нього прав та обов`язків, а також вчинення всіх можливих та залежних від нього дій для вчасного подання апеляційної скарги до суду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023  у задоволенні клопотання Центру про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі №915/43/22 відмовлено.  Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центру на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі №915/43/22. 

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України, апеляційний суд виходив з неповажності  підстав, наведених скаржником для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки повернення поданої раніше апеляційної скарги із підстав ненадання доказів сплати судового збору, доказів направлення апеляційної скарги на адресу позивача та документів на підтвердження повноважень підписанта апеляційної скарги, тобто за відсутності  належного оформлення документів, які вимагаються процесуальним законодавством при зверненні до суду, не може бути визнано об`єктивними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі причини є суто суб`єктивними і свідчать виключно про неналежні дії/бездіяльність скаржника щодо оформлення апеляційної скарги.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у справі №915/43/22, в якій просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2023 касаційну скаргу Центру на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у справі №915/43/22, залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме, сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 684 грн і надати відповідні докази здійснення такої оплати.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27.09.2023 від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги.

Здійснивши перевірку касаційної скарги з доданими до неї матеріалами на відповідність вимогам статей ГПК України, колегія суддів встановила, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме, неправильне застосування апеляційним судом норми процесуального права - статті 256 ГПК України, у зв`язку з чим, на думку скаржника, було безпідставно відмовлено у поновленні строків на подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження.

Крім цього скаржник вказує про неврахування судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 640/18290/19 щодо визнання поважності причин пропуску строку.

Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у справі № 915/43/22 та постановлено здійснити перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду  апеляційної інстанцій 

Керуючись положеннями статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

У силу статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

За вимогами статей 8, 129 Конституції України та статей 2, 11 ГПК України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цим принципом керується суддя, здійснюючи правосуддя. 

Водночас відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Мушта проти України", "Мельник проти України"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Тобто право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви, зокрема, стосовно строків їх подання. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.

Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги закріплено в статті 258 ГПК України.

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою 1 Розділу IV ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Згідно положень частини другої статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, приписами статті 174 ГПК України передбачено механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання, та прийняття її до розгляду судом першої інстанції. 

Частиною четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 174 ГПК України). У випадку, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених       статтею 256       цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, апеляційна скарга залишається без руху. 

Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (стаття 260 ГПК України).

За змістом пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно зі статтею 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених статтею 46 ГПК України.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Наведеними процесуальними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 

Водночас, згідно із частиною 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З правового контексту наведеної норми слідує, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме причини такий строк було порушено скаржником, чи є ця причина поважною та чи підлягає він поновленню. 

Вирішення питання про поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. 

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

На особу, яка звертається з відповідною заявою,  з огляду на вимоги статей 13, 74 ГПК України, покладається обов`язок довести ті обставини, на які остання посилається як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Сам по собі факт повернення      вчасно поданої вперше апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу.

Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 280/4682/19), від 18.06.2020 у справі № 400/524/19), від 17.06.2020 у справі № 280/4951/19 тощо.

У справі, що розглядається, при подачі апеляційної скарги в перший раз, Миколаївським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не було дотримано вимоги статей 259 та 258 ГПК України, апеляційну скаргу подано за відсутності доказів сплати судового збору, повноважень підписанта апеляційної скарги, надсилання копії апеляційної скарги з додатками на адресу позивача, у зв`язку з чим ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 апеляційна скарга була  залишена без руху з наданням відповідного строку на усунення недоліків.

Невиконання Центром вимог Південно-західного апеляційного господарського суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 у справі слугувало підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги Центру без розгляду на підставі статті 174 ГПК України.

У повторно поданій апеляційній скарзі Центром заявлено клопотанням про  поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на обставини вчасного звернення  з первинною апеляційною скаргою та усуненням обставин, що слугували підставою для її повернення без розгляду.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, апеляційний господарський суд в ухвалі від 18.05.2023 про залишення без руху апеляційної скарги не визнав наведені у ньому причини пропуску поважними, зазначивши, що саме лише прохання поновити відповідний строк, з посиланням на повернення первісної апеляційної скарги судом, за відсутності наведення обставин, які можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних обставин, що зумовили пропуск встановленого строку на апеляційне оскарження,  не є належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

При цьому суд апеляційної інстанції слушно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах:
- від 22.07.2021 у справі № 640/18290/19,  згідно з якою сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, адже при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також характер процесуальної поведінки скаржника щодо виконання своїх обов`язків, 
- від 14.08.2020 у справі №189/1180/19, згідно якої, факт попереднього звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлений законом строк не є підставою для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки надання особі, яка бере участь в справі права на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою, не звільняє таку особу від необхідності дотримання установленого законом строку на подання апеляційної скарги. Подання первинної апеляційної скарги в установлений законом строк не передбачає зупинення строку на апеляційне оскарження для скаржника і можливості у зв`язку з цим у подальшому свавільно розпоряджатися часом на апеляційне оскарження.

У повторному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження відповідач послався на обставини вчасного звернення ним до апеляційного господарського суду з первинною апеляційною скаргою та виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, звернення з повторною апеляційною скаргою  в максимально короткий строк після отримання ухвали про повернення первинної скарги; дотримання ним вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання апеляційної скарги. На думку боржника, такі обставини в сукупності в рамках спірних правовідносин не можуть не свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди. 

Розглянувши доводи відповідача, викладені в повторному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням вищезазначених положень законодавства, суд апеляційної інстанції встановив, що причини подання відповідачем повторної апеляційної скарги в цій справі пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, оскільки подання належно оформленої вперше поданої апеляційної скарги та своєчасне усунення виявлених недоліків у повному обсязі залежало виключно від його волевиявлення; апелянтом не наведено таких обставин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення, які є поважними та об`єктивно непереборними.

Апеляційний суд звернув  увагу на те, що процесуальний строк з 17.05.2023 (перша ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки без руху) по 13.06.2023 (ухвала про повернення відповідної апеляційної скарги) був пропущений відповідачем виключно через несплату апелянтом суми судового збору, неправильне зазначення розрахункового рахунку отримувача судового збору та ненадання останнім обов`язкових документів, які встановлені Господарським процесуальним кодексом України, у разі звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, що в свою чергу залежало не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, яка подала апеляційну скаргу, могла і повинна була уникнути при поданні апеляційної скарги.

Встановивши, що причини пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження  в цій справі пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, оскільки подання належно оформленої апеляційної скарги та своєчасне усунення виявлених недоліків у повному обсязі залежало виключно від волевиявлення відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх неповажність. 

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції мав передбачені процесуальним законодавством підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, передбаченому статтею 261 ГПК України. 

Верховний Суд погоджується з апеляційним господарським судом, який обґрунтовано зауважив, що існування обставини повернення апеляційної скарги, яка не позбавляє скаржника на повторне звернення до суду апеляційної інстанції, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обв`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш, за відсутності поважних причин.

Питання щодо поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не питанням права. Невиконання скаржником вимог Господарського процесуального кодексу України щодо подання належним чином оформленої апеляційної скарги за відсутності відповідних підтверджуючих доказів  неможливості вчинення процесуальної дії у встановленим законом строк,  не може свідчити про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, адже не є таким, що не залежить від волі особи, яка її подає. 

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції з урахуванням доводів касаційної скарги не знаходить підстав не погодитись з наданою наведеним вище обставинам оцінкою апеляційного суду та погоджується з його висновком про відсутність підстав вважати, що строк на апеляційне оскарження був пропущений відповідачем з поважних причин.

Верховний Суд вважає за можливе звернути увагу на те, що при зверненні з касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023, Центром також не було дотримано вимог Господарського процесуального кодексу України щодо належним чином оформлення касаційної скарги, зокрема, не було додано доказів сплати судового збору за її подання у встановленому законом порядку та розмірі, що слугувало підставою для залишення його касаційної скарги без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Такі обставини у  сукупності з обставинами справи, встановленим апеляційним господарським судом, не можуть бути розцінені як прояв добросовісного ставлення відповідача до наявних у нього обов`язків  і сумлінної їх реалізації, адже обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.

Доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми процесуального права, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 640/18290/19 є неспроможними, оскільки такий висновок викладено судом касаційної інстанції адміністративної юрисдикції за відмінних від цієї справи фактичних обставин щодо дій особи, яка подавала апеляційну скаргу, у зв`язку із чим указана постанова є нерелевантною для врахування її висновків в справі, що розглядається.

Аргументи касаційної скарги про неправильність зроблених апеляційним судом висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 300 ГПК України. 

Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також свідчили б про порушення апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, а тому підстави для її скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, судом не встановленого порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права (статей 86, 119, 261 ГПК України), як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду. 

Розподіл судових витрат

У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки  залишити без задоволення.

2.   Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у справі    № 915/43/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          Огороднік К.М.

Судді                                                                                           Васьковський О.В.

                                                                                          Картере В.І.