ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/5014/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)                                                                         
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,     
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу   Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 6" Дніпровської міської ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 (повне рішення складено 09.05.2023, суддя Ніколенко М.О.) у справі №904/5014/22
за позовом Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро
до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №6" Дніпровської міської ради", м. Дніпро 
про стягнення 125 426,21 грн.
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 6" Дніпровської міської ради" про стягнення пені у розмірі 54 442,43 грн., 3% річних у розмірі 5 745,48 грн. та інфляційної складової у розмірі 65 238,30 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 68 від 24.03.2022 в частині повної та своєчасної оплати поставленого тепла. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 у справі №904/5014/22 позов задоволено; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №6" Дніпровської міської ради" на користь Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" пеню у розмірі 54442,43 грн, 3% річних у розмірі 5 745,48 грн, інфляційну складову у розмірі 65 238,30 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня №6" Дніпровської міської ради" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 у справі №904/5014/22 повністю, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги нормативи статті 23 Бюджетного кодексу України, за якою бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
В той же час, до справи долучені докази докладення зусиль відповідача на отримання бюджетного фінансування для виконання вчасно п.4.6 договору.
Позивач був обізнаний з тим фактом, що відповідач оплачує послуги теплопостачання за рахунок місцевого бюджету (бюджетних коштів Дніпровської міської територіальної громади). При цьому, згідно з п. 8.1. договору № 68 від 24.03.2022 сторони домовились, що звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань з цим Договором у разі виникнення обставин неперебірної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін.
Звертає увагу суду, що відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без нарахування неустойки. Однак, поряд з цим, за п.7.3.7. договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Вважає, що вказане свідчить, що підписання акту звірки взаєморозрахунків станом на 14.06.2022 представником КП "Дніпротеплоенерго" ДОР, без зазначення розміру пені, відповідає вимогам п. 7.1 договору № 68.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався, що не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку рішення суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 29.05.2023 для розгляду справи №904/5014/22 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М. 
Ухвалою від 07.06.2023 апеляційну скаргу залишено без руху з підстав неподання апелянтом доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та доказів направлення скарги позивачу. 
Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 6" Дніпровської міської ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 у справі №904/5014/22; постановлено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подачі відзиву, заяв, клопотань.
Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), суддів – Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2023   справу прийнято до провадження вищенаведеним складом суду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами   без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.1   ст.74 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
24.03.2022 між Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (надалі - постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Міська клінічна лікарня № 6" Дніпровської міської ради" (надалі - споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії № 68 (надалі - договір).
Пунктом 1.1 договору визначено, що постачальник постачає споживачу теплову енергію (надалі – теплова енергія/товарна продукція) (ДК 021:2015:09320000-8-“Пара, гаряча вода та пов`язана продукція”) (теплова енергія) по об`єктах споживача в 2022 році, а споживач приймає та зобов`язується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсязі до 400,000 Гкал з 01 січня до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до п. 3.1 договору, ціна цього договору становить 2   275   296 грн. з урахуванням ПДВ – 379   216 грн. (джерело фінансування – міський бюджет).
Відповідно до п. 4.6 договору, постачальник протягом 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктами 5.3, 5.5 цього договору, виставляє споживачу рахунки та акти здачі – приймання виконаних товарів/робіт/послуг на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки здачі – приймання виконаних товарів/робіт/послуг повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.
Згідно з п. 4.7 договору, обов`язок по отриманню рахунків та актів здачі – приймання виконаних товарів/робіт/послуг покладається на споживача.
Пунктом 4.8 договору встановлено, що у разі не отримання споживачем рахунку, він самостійно розраховує та здійснює оплату планових платежів, передбачених п. 1.2.
Згідно з п. 7.3.7. договору, за несвоєчасну сплату теплової енергії, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2022 включно. Відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГКУ, відносини між сторонами виникли з 01.01.2022, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію – до їх повного здійснення.
Позивач виконав умови договору, у період з 01.01.2022 по 30.04.2022 поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 1 016 101,72 грн.
Постачальник склав відповідні акти здачі - приймання послуг та виставив споживачу рахунки на оплату.
З урахуванням п.п.4.6-4.8 договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань  з оплати теплової енергії, поставленої:
- у січні 2022 року настав 15.02.2022;
- у лютому 2022 року настав 15.03.2022;
- у березні 2022 року настав 15.04.2022;
- у квітні 2022 року настав 16.05.2022.
Відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив надані послуги у встановлені строки. Так, у споживача обліковувалась переплата у розмірі 260 868,35 грн., яку постачальник зарахував у рахунок часткового погашення заборгованості, що утворилась у січні 2022 року. Решта суми заборгованості за спірний період у розмірі 755 233,37 грн. була здійснена споживачем 29.07.2022.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг, позивачем нарахована на підставі пункту 7.3.7. договору пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 16.02.2022 по 28.07.2022 у розмірі 54 442,43 грн.
Також позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував до сплати інфляційну складову у розмірі 65 238,30 грн. за загальний період з березня по липень 2022 року та 3% річних у розмірі 5 745,48 грн. за загальний період з 16.02.2022 по 28.07.2022.
Несплата відповідачем вказаних вище сум стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що позивачем умови договору про постачання теплової енергії виконано у повному обсязі, натомість відповідач зобов`язання з оплати наданих за цим договором послуг виконав з порушенням умов, що є підставою для стягнення неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат у заявленій позивачем сумі, оскільки при перевірці судом цих нарахувань виявлена арифметична помилковість, і сума, визначена судом до стягнення, виявилась більшою, ніж визначив позивач. 
Задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення 6000 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено понесення витрат у визначеному розмірі належними і допустимими доказами, цей розмір витрат визнаний реальним, розумним, обгрунтованим, співмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом на виконання цього обсягу робіт.

Оскільки за приписами ч.1 ст.269 ГПК України суд суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому, апелянтом жодних доводів стосовно витрат на правничу допомогу не наведено, тому суд апеляційної інстанції рішення в цій частині не перевіряє. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з наступних мотивів.
Предметом доказування у цій справі є: які саме правовідносини  склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи були надані відповідачу послуги, у якому обсязі), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи було відповідачем порушено строки оплати спожитих послуг), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.
Згідно з положеннями   ст. 11 Цивільного кодексу України   цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.   Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до   ст. 179 Господарського кодексу України   укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених   законом, або існує пряма вказівка   закону   щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
За приписами   ст. 275 ГК України   відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Згідно з ст.   25 Закону України "Про теплопостачання"   у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Згідно з ч. 1   ст. 509 Цивільного кодексу України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до   ст. 526 Цивільного кодексу України   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею   714 цього Кодексу   визначено, що   за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з урахуванням укладення між сторонами договору на постачання теплової енергії, було поставлено у період з 01.01.2022 по 30.04.2022 відповідачу теплову енергію на загальну суму 1 016 101,72 грн.
З урахуванням умов договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань  з оплати теплової енергії, поставленої: у січні 2022 року настав 15.02.2022; у лютому 2022 року настав 15.03.2022;  у березні 2022 року настав 15.04.2022; у квітні 2022 року настав 16.05.2022. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив надані послуги у встановлені строки. Зокрема, у споживача обліковувалась переплата у розмірі 260 868,35 грн., яку постачальник зарахував у рахунок часткового погашення заборгованості, що утворилась у січні 2022 року. Решта суми заборгованості за спірний період у розмірі 755 233,37 грн. здійснена споживачем 29.07.2022.
Частиною 1   статті 193 Господарського кодексу України   передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ч. 1   ст. 612 Цивільного кодексу України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до   ст. 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі пункту 7.3.7. договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 16.02.2022 по 28.07.2022 у розмірі 54 442,43 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції правомірно встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства.
Так, позивачем не було дотримано вимог ч. 5. ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Крім того, наданий розрахунок містив арифметичні помилки, оскільки позивачем неправильно визначено кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання.
За розрахунком суду першої інстанції:
- пеня на суму боргу 117 257,40 грн. (січень 2022) за період з 16.02.2022 по 28.07.2022 становить 15 869,91 грн.;
- пеня на суму боргу 273 701,05 грн. (лютий 2022) за період з 16.03.2022 по 28.07.2022 становить 32 844,13 грн.;
- пеня на суму боргу 318 046,58 грн. (березень 2022) за період з 16.03.2022 по 28.07.2022 становить 32 763,15 грн.;
- пеня на суму боргу 46 228,34 грн. (квітень 2022) за період з 17.05.2022 по 28.07.2022 становить 3 976,90 грн.
Всього: 85 454,09 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.
Також Позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував до сплати інфляційну складову у розмірі 65 238,30 грн. за загальний період з березня по липень 2022 року та 3% річних у розмірі 5 745,48 грн. за загальний період з 16.02.2022 по 28.07.2022.
Перевіривши розрахунок 3% річних й інфляційних втрат суд першої інстанції встановив, що такі не відповідають вимогам чинного законодавства.
Так, позивачем аналогічно із розрахунком пені не було дотримано вимог ч. 5. ст. 254 ЦК України. Крім того, наданий розрахунок містив арифметичні помилки, оскільки позивачем неправильно визначено кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання.
За розрахунком суду:
- 3% річних на суму боргу 117 257,40 грн. (січень 2022) за період з 16.02.2022 по 28.07.2022 становлять 1 570,93 грн.;
- 3% річних на суму боргу 273 701,05 грн. (лютий 2022) за період з 16.03.2022 по 28.07.2022 становлять 3 036,96 грн.;
- 3% річних на суму боргу 318 046,58 грн. (березень 2022) за період з 16.03.2022 по 28.07.2022 становлять 2 718,64 грн.;
- 3% річних на суму боргу 46 228,34 грн. (квітень 2022) за період з 17.05.2022 по 28.07.2022 становлять 277,37 грн.
Всього: 7 603,90 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.
Щодо розрахунку інфляційних втрат:
- інфляційна складова на суму боргу 117 257,40 грн. (січень 2022) за період з березня по липень 2022 року становить 17 444,52 грн.;
- інфляційна складова на суму боргу 273 701,05 грн. (лютий 2022) за період з квітня по липень 2022 року становить 27 179,22 грн.;
- інфляційна складова на суму боргу 318 046,58 грн. (березень 2022) за період з травня по липень 2022 року становить 21 070,22 грн.;
- інфляційна складова на суму боргу 46 228,34 грн. (квітень 2022) за період з червня по липень 2022 року становить 1 766,71 грн.
Всього: 67 460,67 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.
За приписами ч.1 ст.14 та ст.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України    суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. 
З огляду на наведені норми права, суд першої інстанції підставно задовольнив заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені  в сумі 54 442,43 грн., інфляційних втрат в сумі 65 238,30 грн. та 3% річних у розмірі 5 745,48 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги нормативи статті 23 Бюджетного кодексу України, за якою бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відсутність бюджетного фінансування, за встановленого факту належного і повного отримання боржником товару, робіт, послуг, без будь-яких заперечень і наявність за них заборгованості, не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань. 
Зазначений правовий висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 02.06.2020 у справі №909/1054/19. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта, що останній ототожнює поняття «збитки» та «відповідальність за порушення зобов`язань». 
Так, у п. 7.1 договору сторони дійсно визначили, що за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без нарахування неустойки. Тобто, в разі завдання стороною договору іншій збитків такі відшкодовуються без нарахування неустойки.
В той же час, за умовами п.7.3.7. договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Тобто, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії сторони у договору передбачили майнову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). 
Відтак, нарахування позивачем пені за невчасну оплату поставленої теплової енергії є таким, що відповідає умовам договору, укладеного між сторонами та вимогам чинного законодавства, через що не приймаються доводи апеляційної скарги про докладення зусиль відповідачем на отримання фінансування, підписання акту звірки без зазначення розміру пені.

Посилання апелянта на п. 8.1. договору № 68 від 24.03.2022, за яким сторони домовились, що звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань з цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін, не приймаються колегією суддів, оскільки договір укладений вже у період дії воєнного стану, який можна віднести до обставин непереборної сили, крім того, відповідачем в порядку п.п.8.2, 8.3 не повідомлено позивача та не надано відповідних доказів суду про настання таких обставин. 

Статтею 129 Конституції України   встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч.1-3   ст.13 ГПК України   судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1   ст.74 ГПК України.
За загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті   275   та статті   276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, у задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника цієї скарги та відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.   269,   275,   276,   282-284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 6" Дніпровської міської ради" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 у справі №904/5014/22 залишити без задоволення.
Рішення   Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 у справі №904/5014/22 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3   ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.12.2023.

Головуючий суддя                                                                                    О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                          Ю.Б. Парусніков

Суддя                                                                                                           Т.А. Верхогляд