ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року	Львів	Справа № 260/4319/22 пров. № А/857/9510/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                           Мікули О. І.,
суддів          -                                                   Гінди О. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4319/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- 

суддя в 1-й інстанції – Рейті С. І.,
час ухвалення рішення – 26.04.2023 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 01.05.2023 року, 

                                                         в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів – Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Держрибагенства щодо не виконання ст.19 Конституції України, ст.47 та ст.116 КЗпП України та п. 4.1 та п.4.2 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при його звільненні; зобов`язати Держрибагенство за не виконання ст.19 Конституції України, ст. 47, ст.116 КЗпП України та п.4.1 та п.4.2 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при його звільненні вчинити дії шляхом нарахування та виплати йому коштів у розмірі 962773,48 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що20 лютого 2023 року позивачем надано суду докази, що саме управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) мав у своєму розпорядженні його листки непрацездатності, так як цінним листом повернув їх позивачеві. Даний факт спростовує висновок суду, що листки непрацездатності направлені неналежному суб`єкту – Держрибагенству замість управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області. У порушення ст.57 та ч.1 ст.58 Закону України «Про державну службу» з вини відповідача його не забезпечено відпустками, розрахунок компенсації за невикористану відпустку яких складає: за 2019 рік з 45 діб (передбачених діб відпустки включно з додатковою) відняти 21 добу (яку було надано у 2021 році) дорівнює 24 доби (що підлягають компенсації); за 2020 рік з 45 діб передбачених не використаних діб підлягають компенсації 21 діб; за 2021 рік з 45 передбачених невикористаних діб підлягають компенсації 21 діб. Тобто разом за три роки компенсація за невикористані відпустки складає 66 діб = 93561,60 грн, які відповідачем не сплачені. Зазначає, що апеляційним судом під час розгляду справи № 260/6722/21 було встановлено, що в порядку ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» позивач повідомляв Державне агентство меліорації та рибного господарства України про його місце перебування/проживання за адресою АДРЕСА_1 . Попри це відповідач надсилав листи від 09 грудня 2021 року № 1-10.2-19/6931-21 та від 08 грудня 2022 № 2.-7.2-19/5329-22 про отримання трудової книжки відповідачем за іншою адресою. Також, на вимогу приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити за затримку розрахунків при звільненні (з 09.12.2021 року по 31.10.2022 року) кошти в сумі 331720,74 грн Оскільки відповідачем під час звільнення не було видано трудову книжку, що згідно з п.4.1 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зобов`язує відповідача виплатити йому середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу (з 09.12.2021 року по 28.10.2022 року) в сумі 330300,80 грн. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначають, що позивачу здійснено виплату коштів за відрядження, оплату листків непрацездатності, компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 2019 по 2021 роки у повному обсязі. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач (апелянт) – ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача - Державного агентства меліорації та рибного господарства України – Васильєва В.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник відповідача - Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку зі звільненням головного спеціаліста-юрисконсульта, разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи; явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому враховуючи наведене, суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який просить задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача, який просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиви на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Держрибагенства про зобов`язання відповідача завершити дисциплінарне провадження, яке розпочато наказом за №58-ТО від 07 червня 2019 року, без притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; поновлення позивача на займаній посаді начальника Управління Держрибагенства у Закарпатській області та допустити його до виконання службових обов`язків; стягнення з відповідача на користь позивача за час відсторонення від виконання посадових обов`язків: - кошти в сумі середньої заробітної плати; - кошти в сумі компенсації за невикористану щорічну чергову та додаткову відпустку; - кошти в сумі оплати строків перебування на лікарняному як тимчасово непрацездатного; - кошти в сумі матеріальної допомоги; - суми інших передбачених законодавством додаткових платежів враховуючі 3 % річних за час затримки та компенсацію індексу інфляції за час відсторонення від виконання посадових обов`язків;  зобов`язати відповідача надати позивачу відпустки за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в порядку передбаченому законодавством України (справа, головуючий – суддя – Іванчулинець Д.В.).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі №260/990/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Держрибагенства щодо незавершення розпочатого відносно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження згідно з наказом № 58-ТО від 07 червня 2019 року та зобов`язання Держрибагенства вчинити дії, враховуючи наявність або відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, по дисциплінарному провадженню розпочатому відповідно до наказу № 58-ТО від 07 червня 2019 року “Про відкриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 ”. У задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших компенсацій, судом відмовлено, оскільки не встановлено факту незаконного звільнення позивача.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 260/990/21.
Наказом Держрибагенства від 08 грудня 2021 року № 127-ТО позивача звільнено з посади начальника Управління Держрибагенства у Закарпатській області, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 ч.2 ст.65 Закону України “Про державну службу”, а саме: прогул з 09 грудня 2021 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати в день звільнення всіх належних позивачу коштів, які на день звільнення в свою чергу складали 300751,94 грн, а саме: відшкодування коштів на відрядження в 2018 році в сумі 8724,31 грн, відшкодування коштів за період тимчасової непрацездатності за період з 19 червня 2019 року по 08 грудня 2021 року в сумі 198466,03 грн та відшкодування компенсації коштів за невикористані відпустки за період з 2019 по 2021 роки в сумі 93561,60 грн, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Крім того, у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України позивач просить зобов`язати відповідача відшкодувати кошти за затримку повного розрахунку при звільненні (з 09.12.2021 року по 31.10.2022 року) у сумі 331720,74 грн, а також сплатити середній заробіток за затримку видачі трудової книжки (з 09.12.2021 року по 28.10.2022 року) в сумі 330300,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у повному обсязі компенсовано кошти за відрядження за вказаний період, відповідно до поданих позивачем звітів про використання коштів; що стосується відшкодування коштів за період тимчасової непрацездатності позивача за період з 19 червня 2019 року по 08 грудня 2021 року в сумі 198466,03 грн, то позивачем у ході розгляду справи судом не надано належних та допустимих доказів направлення листків тимчасової непрацездатності за основним місцем роботи. Крім того, з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок відповідно до норм чинного законодавства, виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткові відпустки у кількості 57 календарних днів, що підтверджується наказом Держрибагентства №65 від 09 грудня 2021 року “Про здійснення розрахунків у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 ”, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, як і відсутні підстави для зобов`язання відповідача сплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки у зв`язку з виключенням законодавцем такого виду відповідальності з норм КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Щодо вимог позивача про невиплату відповідачем коштів за відрядження за 2017-2019 роки в сумі 8724,31 грн, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі були виплачені у повному обсязі згідно з нормами, які врегульовують порядок виплати таких.
Як встановлено судом, згідно з листом Держрибагенства № 3-4.3-16/7785-17 від 18 грудня 2017 року та наказу № 32-в від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 було направлено у відрядження тривалістю 3 календарних днів в м. Київ для участі в нараді з 26 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року (а.с.19 т.3).
Згідно з листом Держрибагенства №3-4.2-16/3788-18 від 18 червня 2018 року та наказу від 21 липня 2018 року № 4-в ОСОБА_1 було направлено в службове відрядження тривалістю 3 календарні дні в період з 22 червня по 24 червня 2018 року в м. Київ для участі у нараді (а.с.8 т.3).
Згідно з листом Держрибагентства №1-10.3-16/3980-18 та наказу № 5 від 03 липня 2018 року ОСОБА_1 вибув у службове відрядження тривалістю 3 календарні дні з 05 липня 2018 року по 07 липня 2018 року в м. Київ (а.с.14 т.3).
Згідно з листом Держрибагенства №1-8.2-16/4004-18 від 27 червня 2018 року та наказу № 6-в від 04 липня 2018 року ОСОБА_1 вибув у службове відрядження тривалістю 3 календарні дні з 09 липня 2018 року по 11 липня 2018 року в м. Київ (а.с.11 т.3).
Згідно з наказом від 28 листопада 2018 року №10-в (на підставі наказу Держрибагенства від 04 жовтня 2018 року № 405) ОСОБА_1 вибув у службове відрядження тривалістю 3 календарні дні в м. Київ з 29 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року для проходження щорічного оцінювання (а.с.16 т.3).
Згідно з листом №3-6.1-16/2128-19 Держрибагенства від 16 квітня 2019 року та наказу від 17 квітня 2019 року за № 3-в ОСОБА_1 вибув у службове відрядження тривалістю 3 календарні дні в м. Київ з 18 квітня 2019 року по 20 квітня 2019 року для участі в нараді (а.с.4 т.3).
Використання коштів позивачем на відрядження стверджується звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 25 від 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 витрачено 682,38 грн, з яких проїзд Ужгород-Київ 26 грудня 2017 року - 338,46 грн, проїзд Київ - Ужгород 27 грудня 2017 року - 163,92 грн, добові 26 - 28 грудня 2017 року - у розмірі 180,00 грн (а.с.20 т.3); звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 4 від 25 червня 2018 року ОСОБА_1 витрачено 989,85 грн, з яких проїзд Ужгород-Київ 22 червня 2018 року - 436,74 грн, проїзд Київ-Ужгород 23.06.2018 року - 373,11 грн, добові з 22 по 24 червня 2018 року у розмірі 180,00 грн (а.с.8 зворот т.3, а.с.9 т. 3); звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 5 від 09 липня 2018 року ОСОБА_1 витрачено 581,58 грн, з яких, проїзд Ужгород- Київ 05 липня 2018 року - 401,58 грн, добові у розмірі 180,00 грн (а.с.15 т.3); звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 6 від 12 липня 2018 року ОСОБА_1 витрачено 498,94 грн, з яких проїзд Ужгород-Київ 10 липня 2018 року - 606,52 грн, добові 09 – 11 липня 2018 року у розмірі 180,00 грн (а.с.12 т.3); звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 9 від 06 грудня 2018 року (а.с.17 т.3), останнім витрачено 693,39 грн (а.с.17 т.3), з яких проїзд Ужгород-Київ 29 листопада 2018 року - 513,39 грн та добові у розмірі 180,00 грн; звітом про використання коштів виданих на відрядження під звіт № 3 від 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 витрачено 1104,91 грн, з яких  проїзд Ужгород-Київ 18 квітня 2019 року – 293,84 грн, проїзд Київ-Ужгород 19 квітня 2019 року  - 631,07 грн та добові 18 - 20 квітня 2019 року у розмірі 180,00 грн 
Відповідно до реєстру перерахувань на особисті вклади за грудень 2017 року додаток до платіжного доручення № 300 на відрядження працівників управління Держрибагенства від 26 грудня 2017 року, ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 682,38 грн (а.с.21 т.3) за відрядження, що підтверджується платіжним дорученням № 300 від 26 грудня 2017 року (а.с.21 зворот т.3).
З реєстру авансових видатків на відрядження працівників управління Державного агентства рибного господарства від 12 липня 2018 року №28-05/480-18 (по авансовим звітам від 09 липня 2018 року та від 12 липня 2018 року) убачається, що ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 1080,52 грн за відрядження, що підтверджується платіжним дорученням № 112 від 12 липня 2018 року (а.с.13 т.3).
Також компенсація відряджень ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №114 від 26 червня 2018 року (а.с.10 зворот т.3), №213 від 07 грудня 2018 року у розмірі 693,39 грн (а.с.18 зворот т.3) та №57 від 23 квітня 2019 року у розмірі 1104,91 грн (а.с.6 т.3).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем помилково визначено до компенсації суми “добових” у розмірі 372,30 грн за період з 29 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року; 417,30 грн за період з 18 квітня 2019 року по 20 квітня 2019 року; 372,30 грн за період з 22.06 по 24.06.2018 року; 320,30 грн за період з 26 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року; 372,30 грн за період з 05 липня 2018 року по 07 липня 2018 року; 372,30 грн за період з 09 липня 2018 року по 11 липня 2018 року, оскільки, згідно з наказом Міністерства Фінансів України №59 від 13.03.1998 року “Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон” та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №98 “Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів” - добові витрати за вищевказаний період складали 60,00 грн на добу.
Таким чином, судом першої та апеляційної інстанції не здобуто доказів невиплати відповідачем коштів за відрядження, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині.

Що стосується висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про відшкодування коштів за період тимчасової непрацездатності позивача за період з 19 червня 2019 року по 08 грудня 2021 року в сумі 198466,03 грн, то колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача  про те, що відповідачем не виплачено листи тимчасової непрацездатності, а саме: серія АДМ № 821719 від 19 червня 2019 року з 19 червня 2019 року по 27 червня 2019 року – 12758,49 грн; серія АДФ № 888933 від 23 липня 2019 року з 23 липня 2019 року по 31 липня 2019 року - 12758.49 грн; серія AЛB № 545502 від 02 грудня 2020 року з 02 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року – 24099,37 грн; серія AЛB № 563218 від 21 грудня 2020 року з 21 грудня 2020 року по 03 січня 2021 року– 19846,54 грн; серія АЛБ № 500296 від 04 січня 2021 року, серія АЛБ № 500329 від 19 січня 2021 року з 04 січня 2021 року по 23 січня 2021 року – 26934,59 грн; серія AЛB № 619099 від 15 лютого 2021 року з 15 лютого 2021 року по 20 лютого 2021 року – 7088,05 грн; серія АЛН № 357427 від 10 березня 2021 року, серія АЛВ № 604059 від 11 березня 2021 pоку, серія АЛВ № 604259 з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року – 66627,67 грн; серія АЛВ № 566172 від 04 серпня 2021 року з 04 серпня 2021 року по 13 серпня 2021 року – 14176,10 грн; та час перебування позивача з 29 листопада 2021 pоку по 08 грудня 2021 pоку на лікарняному з оформленням електронного листа тимчасової непрацездатності – 14176,10 грн (лист Держрибагентство № 1-7.2-19/6884-21 від 07 грудня 2021 року).
Ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV передбачає, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Відповідно до ст.4 Закону №1105-ХІV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Згідно з ч.2 ст.15 Закону №1105-ХІV закріплений обов`язок страхувальника надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
За змістом ст.19 Закону №1105-ХІV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
Ч.2 ст.22 Закону №1105-ХІV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі по тексту - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.30 Закону №1105-ХІV матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).
Судом встановлено, що згідно з наказом голови Держрибагенства від 22 вересня 2016 року №61-ТО (а.с.13 т.1) ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області з 26 вересня 2016 року.
Судом першої також не встановлено направлення позивачем, як відповідачу, так і управлінню Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) листків тимчасової непрацездатності, і належних доказів не надано суду апеляційної інстанції.
Покликання позивача про направлення листків непрацездатності на адресу Держрибагенства колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки. як встановлено судом першої інстанції, з наданих позивачем до суду 20 лютого 2023 року доказів вбачається повернення листків непрацездатності: серії АДМ № 821719, серії АДФ № 888933, серії АЛВ № 545502, серії АЛВ № 563218, серії АЛБ № 500296, серії АЛБ № 500329, серії АЛВ № 619099, серії АЛН № 357427, серії АЛВ № 604059, серії АЛВ № 604259, серії АЛВ № 566172, що ніби - то надіслані Держрибагенством, так як судом встановлено, що останнє прийняте на пошту 03 лютого 2023 року в м. Ужгороді, що унеможливлює їх направлення з адреси відповідача в м. Києві (а.с.49 т.2).
Разом з тим, оплата 12 січня 2022 року управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства листка непрацездатності № 1775674-2003388196-1 (а.с. 249 т.2), згідно з яким ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 29 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року, стверджується витягом Державної казначейської служби (а.с.250 т.2), відповідно до якого проведено перерахунок лікарняних за грудень 2021 року у розмірі 793,37 грн, та виплату згідно з платіжним дорученням №702 від 12 січня 2022 року (а.с.1 т.3).
Не може залишитися поза увагою суду той факт, що неподання листків непрацездатності позивачем стверджується тим, що 11 червня 2021 року управлінням Держпраці в Закарпатській області проведено перевірку управління Держрибагенства у Закарпатській області за заявою ОСОБА_1 , в тому числі, щодо не виплати останньому лікарняних коштів за листами непрацездатності від 19 червня 2019 року та 29 липня 2019 року. За наслідками перевірки 11 червня 2021 року складено акт за № ЗК242/290/АВ, яким встановлено, що згідно з Журналом обліку листків непрацездатності Закарпатського рибоохоронного патруля № 28.6-46 ОСОБА_1 від 01 червня 2019 року та станом на день проведення перевірки не було надано жодного листа непрацездатності.
Колегія суддів окремо обумовлює ту обставину, що не були оплачені лише листки непрацездатності, крім електронного, який був отриманий за основним місцем роботи позивача – управлінням Держрибагенства у Закарпатській області.
У частині вимог про відшкодування компенсації коштів за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки за період з 2019 по 2021 роки в сумі 93561,60 грн, то колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно з листом Держрибагентство від 03 листопада 2021 року № 1-10.2-16/6194-21 відповідно до заяви ОСОБА_1 написаної ним власноручно 03 листопада 2021 року у службовому кабінеті № 11 по АДРЕСА_2 та листа Управління Держрибагенства у Закарпатській області від 03 листопада 2021 року № 2-16-01/854-21, Держрибагентство погодило надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2019 рік тривалістю 21 календарний день з 03 листопада 2021 року (а.с.191 т.1).
04 листопада 2021 року Управлінням Держрибагенства у Закарпатській області видано наказ № 42-в «Про надання невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 ». Кошти за час перебування у щорічній основній відпустці перераховані платіжним дорученням від 04 листопада 2021 року № 235 (а.с.41 т.1).
Згідно з листом Держрибагентство від 30 листопада 2021 року № 1-10.2-16/6693-21 на заяву ОСОБА_1 , надіслану через Урядовий портал листом від 15 листопада 2021 року № КО-13361003, повідомлено позивача про не погодження надання щорічної основної відпустки за 2020 рік тривалістю 30 календарних днів, оскільки  листом від 30 листопада 2021 року за вх. № 19/23234 Держрибагентство повідомлено про перебування ОСОБА_1 з 29 листопада 2021 року на листку непрацездатності.  При цьому зазначено, що питання щодо (погодження) надання відпустки буде розглянуто Держрибагентством після виходу ОСОБА_1 на роботу та отримання інформації про завершення тимчасової непрацездатності (а.с.192 т.1).

Щодо вимоги про проведення розрахунку при звільненні зазначає, що наказом Держрибагентства від 08 грудня 2021 року №127-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області.
Згідно з наказом Управління Держрибагенства у Закарпатській області від 09 грудня 2021 року № 65 «Про здійснення розрахунків у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 » позивачу виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткові відпустки у кількості 57 календарних днів, а саме: за 1 календарний день щорічної основної відпустки за період з 22 вересня 2017 року по 21 вересня 2018 року, за 8 календарних днів за стаж державної служби за 2018 рік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2019 pік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2020 рік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2021 рік та за 3 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 03 листопада 2021 року по 23 листопада 2021 року та з 29 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року, що підтверджено платіжним дорученням від 09 грудня 2021 року № 266, 270, 271, 273, 274.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зарахування періоду до 09 грудня 2021 року, оскільки 08 грудня 2021 року позивача було звільнено із займаної посади та поновлено на виконання судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі № 260/7974/21 з 10 грудня 2021 року та в межах розгляду цієї справи судом вирішено питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2021 року по 13 жовтня 2022 року в розмірі 104926,45 грн
Крім того, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 260/7913/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року, судом вирішено питання про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у сумі середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за наказом Держрибагентства України № 58-ТО від 07 червня 2019 року «Про відкриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 »,  в розмірі 844895,56 грн.

Щодо висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про зобов`язання відповідача у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України відшкодувати кошти за затримку повного розрахунку при звільненні позивача, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо не виплати в день звільнення всіх належних позивачу коштів, які на день звільнення в свою чергу складали 300751,94 грн, а саме: відшкодування коштів на відрядження в 2018 році в сумі 8724,31 грн, відшкодування коштів за період тимчасової непрацездатності за період з 19 червня 2019 року по 08 грудня 2021 року в сумі 198466,03 грн та відшкодування компенсації коштів за невикористані відпустки за період з 2019 по 2021 роки в сумі 93561,60 грн не знайшла свого підтвердження, а тому, як наслідок, відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України. 
Так, згідно з частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Оскільки бездіяльність відповідача щодо не виплати в день звільнення всіх належних позивачу коштів, які на день звільнення в свою чергу складали 300751,94 грн, а саме: відшкодування коштів на відрядження в 2018 році в сумі 8724,31 грн, відшкодування коштів за період тимчасової непрацездатності за період з 19 червня 2019 року по 08 грудня 2021 року в сумі 198466,03 грн та відшкодування компенсації коштів за невикористані відпустки за період з 2019 по 2021 роки в сумі 93561,60 грн не встановлена судом, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України відшкодувати кошти за затримку повного розрахунку при звільненні позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача сплатити середній заробіток за затримку видачі трудової книжки (з 09 грудня 2021 року по 28 жовтня 2022 року) в сумі 330300,80 грн, то колегія суддів  зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно з листом Держрибагентство від 09 грудня 2021 року № 1-10.2-19/6931-21, направленим ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , останньому направлено завірену належним чином копію наказу Держрибагентства від 08 грудня 2021 року за № 127-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 ». Проінформовано про необхідність прибути до Управління роботи з персоналом Держрибагентства в робочі години з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. з понеділка по четвер, в п`ятницю з 08 год. 00 хв. до 16 год. 45 хв. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45-а, для отримання трудової книжки у зв`язку із звільненням з посади. Одночасно повідомлено про можливість надання письмової згоди до Держрибагентства про направлення трудової книжки поштою із зазначенням адреси, а також про те, що з дня відправлення повідомлення про отримання трудової книжки роботодавець не несе відповідальності за затримку у видачі трудової книжки (а.с.144 т.1). 
Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи направлення такого засобами електронного зв`язку, тому покликання апелянта на обізнаність відповідача про іншу адресу отримання письмової кореспонденції позивача, що встановлено рішенням суду, не спростовує факту направлення такого позивачу саме у такий спосіб.
Відповідно до реєстру вхідної кореспонденції Держрибагентства, листи ОСОБА_1 від 21 січня 2021 року, 21 жовтня 2021 року та від 09 грудня 2021 року до Держрибагентства не надходили.
Натомість, надані позивачем докази на підтвердження надіслання зазначених листів, судом першої та апеляційної інстанції не взято до уваги, оскільки такі є неналежними доказами з огляду на відсутність підтвердження надіслання таких, з підстав зазначених судом першої інстанції.
Покликання позивача на не застосування судом першої інстанції п.4.1 Інструкції № 58 про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, не заслуговує на увагу, оскільки свідчить про не приведення норм Інструкції №58 у відповідність з приписами ст.235 КЗпП України, яка не місить підстав виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у справі належними доказами доведено виплату коштів за відрядження у повному обсязі, відповідно до поданих позивачем звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; оплату листків непрацездатності, компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 2019 по 2021 роки, а тому відсутні підстави для застосування ст.235 та ст.117 КЗпП України.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 195, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-   
                                                  
                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4319/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
У зв`язку з перебуванням судді Гінди О. М. у період з 02 жовтня 2023 року по 06 жовтня 2023 року на курсах підвищення кваліфікації та у період з 09 жовтня 2023 року по 15 жовтня 2023 року у відпустці, повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року.