справа № 760/25004/21                             головуючий у суді І інстанції Букіна О.М.
провадження № 22-ц/824/6684/2023      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

        ПОСТАНОВА      
        ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», поданою представником - Лопатіним Костянтином Олександровичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року в справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
Позивач у вересні 2021 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача:
- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 870,19 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 129,81 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 487,34 грн.
Посилається в позові на те, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» (видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.
Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).
Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг Споживачем.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Зазначає, що відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).
Вказує, що у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2021 складає 9 617,15 грн., зокрема, 8 129,81 заборгованість за послуги з централізованого опалення та 1 487,34 грн. заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.
Крім того, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 870,19 грн.
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).
З урахуванням цього стверджує, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16 487,34 грн., яка складається з:
- 9 617,15 грн. - сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води;
- 6 870,19 грн. - сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Виходячи з цього, просить задовольнити позов.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період із 01.08.2018 по 30.06.2021 у загальному розмірі 9 617,15 грн., з яких заборгованість за надані послуги з централізованого опалення - 8 129,81 грн., заборгованість за надані послуги з централізованого постачання гарячої води - 1 487,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) 1 324,10 грн. судового збору.
Не погодившись із рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 870 грн 19 коп.; у частині витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 коп.; у частині відмови у стягненні судового збору у розмірі 945 грн 90 коп., Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу.
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги позивача у цій частині.
 
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що до позовної заяви позивачем на підтвердження викладених обставин та вимог у позові були долучені копії доказів надання послуг, у тому числі і копія Додатку №1 до Договору цесії від 11.10.2018 №602-18. Також, при поданні позовної заяви на підтвердження заборгованості за надані до 01.05.2018 послуги позивачем було подано розрахунок заборгованості за надані (до01.05.2018) послуги з централізованого опалення. На підтвердження зазначеної заборгованості також долучено Додаток №1 до Договору цесії№602-18, відповідно до яких позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 6870,19 грн. до ОСОБА_1 .
 
Апелянт просить суд прийняти до уваги, що відповідно до ухвали від 29.10.2021 у справі №760/25004/21 зазначено, що позовна заява та додані до неї документи дають підстави для відкриття провадження у справі. Керуючись статтями 13, 175, 177, 184, 185, 274-279 ЦПК України, суд ухвалив відкрити провадження в цивільній справі №760/25004/21 позовом КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за правилами спрощеного позовного провадження.
 
Таким чином, відповідно до ухвали про відкриття провадження від 29.10.2021 у справ і позовна заява подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, а отже, підстави для повернення та відмови у відкритті провадження у справі відсутні. Отже, враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у цивільній справі Солом?янський районний суд м.Києва тим самим повністю підтвердив, що в позовній заяві достатньо доказів відносно заявлених вимог позивачем про стягнення заборгованості з відповідача за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення.
 
Крім викладеного,апелянт  зазначає, що з урахуванням предмета спору, характеру спірних правовідносин та предмету доказування, ціни позову для повного та всебічного встановлення обставин справ, позивач просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Натомість у порушення вимог, передбачених ст. 279 ЦІК України суд першої інстанції позбавив можливості позивача на захист передбачених законодавством прав, а саме: надання додаткових пояснень, клопотань, доказів, що призвело до неповного та всебічного встановлення обставин справи.
 
На думку апелянта, судом порушено основні засади цивільного судочинства.
 
Наголошує, що оскільки Солом?янський районний суд м. Києва не виніс ухвали про усунення недоліків позивачем шляхом надання саме детального розрахунку заборгованості за послуги, надані до 01.05.2018 року, позивач був позбавлений права надати саме детальний розрахунок заборгованості за послуги, надані до 01.05.2018 року за вищевказаною адресою у справі.
 
Також апелянт звертав увагу суду на те, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Окрім того, «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.
 
Отже, позивач набув право вимоги заборгованості до відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
 
Крім цього, зазначає, що Відповідач, жодних заперечень чи/або відзив на позовну заяву у справі щодо саме не користування/неотримання/ ненадання/ послуг до 01.05.2018 з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 до Солом?янського районного суду м. Києва, також, не надсилав.
 
Таким чином, вважає, що послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 в спірний період (а саме до 01.05.2018) надавались в повному обсязі, а тому Позивач має право вимагати від Відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.
 
При цьому апелянт зауважує, що наданий розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 - детально відображає нарахування, оплати споживача (які враховані також після дати укладення Договору цесії (11.10.2018)), щомісячний діючий тариф у спірний період нарахування, а тому є належним та допустимим та відповідає нормам ст. 76-81,95 ЦПК України та встановлює споживання Відповідачем таких послуг у вказаному обсязі.
 
Крім вищевикладеного, просить суд прийняти до уваги, що відповідно до рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року у справі №760/25004/21, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрова та є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак зобов`язана утримувати майно, що їй належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
11 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідачки на апеляційну скаргу. У вказаному відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.
 
При цьому відповідачка зазначала, що право вимоги, отримане в порядку відступлення (цесії), підлягає доказуванню на загальних підставах, тому обов`язок доказування покладається на позивача. Вважає, що апелянт хибно застосовує принцип негативного доказу, перекладаючи обов`язок доказування на відповідача спростувати нараховану суму боргу за послуги до 01 травня 2018 року.
 
Вважає, що судом правильно встановлено, що розрахунок заборгованості за спожиті до 01.05.2018р послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води містить лише інформацію за період з 01.11.2018 по 30.06.2021 відповідно до якої за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 6870,19 грн. за послуги з централізованого опалення. Поряд із тим, позивачем не надано до суду розрахунку заборгованості за спожиті відповідачем до 01.05.2018р. послуги з централізованого опалення, зокрема за період, коли така заборгованість виникла, була нарахована та не сплачена відповідачем.
 
Окрім того у відзиві на апеляційну скаргу відповідачкою викладено її аргументи у частині незгоди із судовим рішенням.
 
16 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь позивача на відзив на апеляційну скаргу. У вказаній відповіді апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив залишити відзив на апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка зареєстрована та є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» (видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
 
КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).
 
На підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останній прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 6 870,19 грн. (а.с. 8, 53).
 
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.
 
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).
 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача становить 16 487,34 грн., яка складається з:
 
- 9 617,15 - сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води;
 
- 6 870,19 - сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води (а.с. 6, 7).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 870,19 грн., суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року (а.с. 7) містить лише інформацію за період з 01.11.2018 по 30.06.2021, відповідно до якої за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 6 870,19 грн. за послуги з централізованого опалення. Позивачем не надано до суду розрахунку заборгованості за спожиті відповідачем до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення, зокрема за період, коли така заборгованість виникла, була нарахована та не сплачена відповідачем.
При перевірці висновків суду першої інстанції, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Правовідносини  між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).
 
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.
 
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
 
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
 
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
 
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
 
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
 
Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
 
Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
 
Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
 
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, та може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
 
Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.
 
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача.
 
Відповідачка від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).
 
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач користується послугами та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позивач набув право вимоги заборгованості до відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
 
Натомість, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам, що призвело до передчасних та помилкових висновків про недоведеність позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за спожиті послуги до 01 травня 2018 року.
Доказів на спростування розміру цієї заборгованості, а також розірвання або визнання недійсним у встановленому законом порядку Договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії), матеріали справи не містять.
Окрім того, відповідачка ні у відзиві на позов, ні у відзиві на апеляційну скаргу  жодних заперечень щодо не користування, неотримання, ненадання послуг до 2018 року з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 не подавала. Контррозрахунку відповідачем також надано не було.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення.
Поряд з цим, у відзиві на позов відповідачка просила застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 870 грн 19 коп.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1 та 2 ст. 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBI№GS A№D OTHERS v. THE U№ITED KI№GDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.
В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.
Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви у вересні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.
При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст.ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали і, відповідно, вважаються продовженими і на час розгляду цієї справи апеляційним судом.
У апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року (не визначаючи період) послуги з централізованого опалення, станом на цю дату заборгованість становила 6 870 грн. 19 коп., при цьому з позовною заявою позивач звернувся 14 вересня 2021 року, тому з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, який було продовжено відповідним Законом.
Щодо доводів апеляційної скарги у частині вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. слід зазначити про таке.
Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при підготовці справи до судового розгляду вчинялися дії пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на майно щодо власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданої позивачем квитанції від 15 липня 2021 року, позивачем у зв`язку із отриманням інформації з реєстру було понесено витрати у розмірі 33,00 грн.
Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду у розмірі 33,00 грн., як підтверджені належними та допустимими доказами.
Поряд з цим, апеляційний суд не надає оцінку доводам відповідачки у частині її незгоди з висновками суду першої інстанції, які вона виклала у відзиві на апеляційну скаргу позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року було визнано неподаною та повернуто апелянтці. Тому вказані доводи щодо незгоди ОСОБА_1 з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом, так як відповідачка не реалізувала гарантоване їй право на апеляційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що позов підлягає задоволенню судом у повному обсязі, то рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подачу позовної заяви необхідно змінити, збільшивши розмір судового збору з 1 324 грн. 10 коп. до 2 270 грн. 00 коп.
Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 405 грн.00 коп. за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 80, 82, 141, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:          
Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником - Лопатіним Костянтином Олександровичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року -задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 870 грн 19 коп.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) судові витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на майно у розмірі 33,00 грн.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року  у частині стягнення зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції - змінити, збільшивши розмір судового збору з 1 324,10 грн. до 2 270,00 грн.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська
                                                                                                                      
                                                                                                            Г.І. Мостова