ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 листопада 2023 року
м. Харків
справа № 953/20242/20
провадження № 22-ц/818/1828/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Харківводоканал»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведенняза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 липня 2023 року, постановлене під головуванням судді Бородіної Н.М.,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведенняу розмірі 22 793,54 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахування інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 7183 грн 03 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 505 грн 74 коп. по 165 грн 58 коп. з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки між ними, як споживачами, та Комунальним підприємством «Харківводоканал» відсутні договірні правовідносини. При цьому надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він є інвалідом – війни 2 групи, внаслідок чого він та його члени сім`ї мають 100 % знижку на оплату житлово-комунальних послуг. Також, у заявлений позивачем період він не користувався послугами водовідведення та водопостачання, оскільки не проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник Комунального підприємства «Харківводоканал» подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року -без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в яких відмовлено, позивачем не оскаржується. Рішення суду переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині задоволених вимог.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за надані послуги. Відповідачі не належним чином виконують свої зобов`язання зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення, тому наявні підстави для стягнення з них заборгованості з урахуванням строку позовної давності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджуються довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал" за вказаною адресою.
Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Згідно рішенням виконкому ХМР № 286 від 16.05.2012 року КП «Харківводоканал» визначено виконавцем послуг централізованого водопостачання та водовідведення.
За рішенням ХМР від 16.05.2017 року №286 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді» КП «Хаківводоканал» визначено виконавцем послуг централізованого водопостачання та водовідведення.
Також КП «Харківводоканал», відповідно до рішень ХМР від 12.01.2011 року, від 23.12.2011 року є правонаступником КП «Харківкомуночитвод», КП «ВТП «Вода.»
Згідно розрахунку суми заборгованості, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна заборгованість за надані послуги КП «Харківводоканал» складає 21285,65 грн з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.05.2012 року по 31.10.2020 року у розмірі 7938,17 грн та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.05.2012 року по 31.10.2020 року у розмірі 13346,88 грн, а також інфляційні втрати та 3% річних від суми несплачених послуг.
Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на те, що відповідачі належним чином не виконують своїх обов`язків зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг, тому сума їх заборгованості з урахуванням ст. 625 ЦК України становить 22 793, 54 грн.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Матеріали справи свідчать про те, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 21 285,65 грн з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.05.2012 року по 31.10.2020 року у розмірі 7938,17 грн та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.05.2012 року по 31.10.2020 року у розмірі 13346,88 грн, а також інфляційні втрати та 3% річних від суми несплачених послуг.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в межах позовної давності, інфляційних втрат та 3% річних - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи розміру заборгованості відповідачами суду не надано.
Крім того рішення суду першої інстанції КП «Харківводоканал» не оскаржує в частині позовних вимог, в яких відмовлено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання апелянтів на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки між ними, як споживачами, та між Комунальним підприємством «Харківводоканал» відсутні договірні правовідносини, - не приймаються до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.
Посилання відповідача ОСОБА_1 , що за спірний період він і інші відповідачі не проживали у квартирі АДРЕСА_2 , внаслідок чого не повинні сплачувати за водопостачання та водовідведення, спростовується даними їх реєстрації за вказаною адресою та відсутності доказів реєстрації за іншою адресою, сплати послуг за водопостачання та водовідведення за іншою адресою.
Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплати цих послуги, які і так частково оплачувалися.
Щодо посилання відповідача на наявність у нього 100 відсоткової знижки на сплату комунальних послуг, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання (п.5).
Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4- 6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Площа житла, на яку нараховується 100-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати. Якщо в складі сім`ї є особи, які мають право на знижку плати в розмірі, меншому ніж 100 процентів, спочатку обчислюється в максимально можливому розмірі 100-процентна відповідна знижка плати.
У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.
Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.
У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» ЄСПЛ констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.
Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).
ЄСПЛ у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 встановлено, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі Положення №117). Метою прийняття даної постанови було питання удосконалення обліку осіб, які мають право на пільгу за соціальною ознакою.
Відповідно до статті 3-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» реєстр створюється для забезпечення обліку осіб, визначених частиною першою цієї статті) реалізації особами, визначеними частиною першою цієї статті, пільг та інших соціальних гарантій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», встановлені єдині норми користування послугами, на які надаються пільги та субсидії, у тому числі і для користування послугами з централізованого постачання холодної та гарячої води (2,4 куб. метра на одну особу на місяць (за наявності централізованого постачання гарячої води) та 4,0 куб. метра на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води. Для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб.м. на одну особу в місяць. Споживання понад встановлених соціальних норм сплачується без урахування пільги. Постанова № 409 вступила в дію з 01.10.2014 року.
У відповідності з п.22 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року), у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником. У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. У разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством (соціальних норм).
Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 28.03.2002 року, серія НОМЕР_3 від 09.11.2016року ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни. Обидва посвідчення видані безстроково. За довідкою управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району ХМР (без дати) ОСОБА_1 перебуває на обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, що мають право на пільги.
ОСОБА_1 не звертався із відповідними заявами та документами, що підтверджують пільги (на нього та членів його родини) до позивача для перерахунку послуг, з урахуванням норм споживання.
Наявність у справі пропозицій від ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал» про укладання договору, надання документів, зазначені обставини не підтверджують, оскільки відсутні докази подання пропозицій та претензій безпосередньо до КП «Харківводоканал» (штамп вхідної кореспонденції Підприємтсва, поштові квитанції, зворотні повідомлення зі штампом про отримання тощо). 
КП «Харківводоканал» отримання вищевказаних документів заперечує.
Доказів щодо направлення на адресу КП «Харківводоканал» документів, матеріали справи не містять.
Крім того, у відповідності до п. 1 «Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 373 (далі Порядок № 373), визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг: на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме: житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком; комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. поводження з побутовими відходами.
Пунктом 6 Порядку № 373 передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця до 25 числа суму пільги на оплату житлово- комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених У пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування.
Пунктом 7 Порядку № 373 встановлено, що виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк” на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ “Ощадбанк” договору (далі - рахунок для виплати пільг). За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовтня (15 травня), у якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального) сезону. У разі подання заяви після 15 жовтня (15 травня) протягом опалювального (неопалювального) сезону пільга надається у грошовій готівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок пільговика в уповноваженому банку з місяця, що настає за місяцем після подання заяви.
Таким чином з квітня 2019 року пільги надаються шляхом перерахування пільговику грошових коштів на картковий рахунок із зазначенням виплатних реквізитів та відповідно до поданої заяви пільговика.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                         О.В. Маміна
Судді:                                                                                 Н.П. Пилипчук
       О.Ю. Тичкова