КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції   Соколов  О.М.
Єдиний унікальний номер справи №  757/13673/22-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10207/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
21 вересня  2023 року                                                                                         м. Київ                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                         - Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.
           секретар                      -  Кролівець О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу  Печерського районного  суду м. Києва  від  01 березня 2023 року  у  справі за  заявою ОСОБА_2   про видачу  судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1   на двох дітей.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
В с т а н о в и в :
 
Печерським районним судом м. Києва  19 липня 2022 року видано судовий наказ про стягнення  з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2    аліменти в розмірі  1/3 частини заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів  для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання  дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,починаючи із 07 червня 2022 року до досягнення дітьми  повноліття.  Стягнуто судовий збір  в дохід держави.
У серпні 2022 року   ОСОБА_1   звернувся до суду із заявою  про визнання  таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 19 липня 2022 року у цивільній справі №757/13673/22-ц про стягнення аліментів з 
ОСОБА_1. В обґрунтування заяви вказує, що згаданий судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки його було видано помилково, в порушення приписів процесуального права (правил територіальної юрисдикції).
У заяві зазначив, що він є  громадянином Республіки Австрія.
Відповідно до  ст.ст. 496, 497 ЦПК України в даному випадку мають діяти загальні правила  видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей .
Так, відповідно до ст. 162  ЦПК України ,заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності встановленими цим Кодексом.
Як зазначає ОСОБА_1 , суд витребував довідку про місце його реєстрації, де було зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 ,  він знятий з реєстрації з 15 липня 2021 року.
З огляду на це,  суд мав відповідно до ч.9 ст. 165 ЦПК України  відмовити у  видачі судового наказу, а тому на думку  ОСОБА_1 суд помилково  видав судовий  наказ, тому він  є таким, що не підлягає  виконанню. 
Ухвалою  Печерського районного суду м. Києва  від  01 березня  2023 року у задоволенні  заяви  відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою  суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Незвіський  Д.Я. подав  апеляційну скаргу, в якій просить  ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та   ухвалити у справі нове судове рішення, яким   задовольнити  заяву.
Зазначив, що суд при винесенні  судового наказу порушив правила територіальної підсудності, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_1 за зазначеною адресою не зареєстрований, крім того є  громадянином Республіки Австрія, а відтак мають діяти  загальні правила підсудності.
 Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  особи , які приймають участь у справі   були своєчасно   повідомлені про день та час розгляду справи на   03 серпня  2023 року, 21 вересня 2023 року  за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв про  причини неявки в судове засідання  від  зацікавлених осіб   до апеляційного суду  не надходило.
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 Враховуючи, що  зацікавлені особи  належним чином повідомлені про день та час розгляду справи,  про причини  неявки  суду не повідомили, колегія суддів вважає, що вважати  причини   їх неявки   до суду поважними,  відсутні.          
   Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
     Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
    Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків
 Апеляційна скарга   не   підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, що 19 липня 2022 року Печерським районним судом м. Києва видано судовий наказ  про  стягнення з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2    аліменти в розмірі  1/3 частини заробітку/доходу, але   не більше десяти прожиткових мінімумів  для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання  дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,починаючи із 07 червня 2022 року до досягнення дітьми  повноліття.  Стягнуто судовий збір  в дохід держави.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно із ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 184 Сімейного Кодексу  України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, у ст. 199 Сімейного Кодексу  України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним.
В той же час судовий наказ є також виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК України).
Відповідно до ст. 173ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 432ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
В п.4 Узагальнення судової практики ВССУ  №8 від 25 вересня 2015року  надані роз`яснення словосполучення «інших причин» для визнання виконавчомго листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:
- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);
- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;
- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;
- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;
- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;
- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Із системного аналізу змісту зазначених роз`яснень слід дійти висновку, що до процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не відноситься наявність не розглянутого спору про право, яке може вплинути на права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Крім того, відповідно до ч.8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Посилання апелянта на ту обставину, що судовий наказ виданий з порушенням територіальної підсудності є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 162 ЦПК України     заяви про видачу судового наказу подаються до суду першої інстанції за загальними правилами підступності, встановленими ЦПК. Так відповідно до ст. 28 ЦПК України   позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2   зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.         
ОСОБА_1 з позовом про зменшення розміру аліментів чи з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не звертався, тому висновок суду  першої інстанції  ,що  обставини на які останній посилався в заяві про скасування судового наказу не можуть бути підставою для її задоволення,є  правильним .
 Отже, суд першої інстанції, оцінивши  докази в їх сукупності, дійшов  правильного висновку про  необґрунтованість та недоведеність вимог  заявника ОСОБА_1 . При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз`яснював права сторонам їх права та обов`язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених  вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та  інтересів  юридичних осіб, інтересів держави,  суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви. 
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384  ЦПК України , суд ,-
 
                                                        П  о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1    залишити без задоволення.   
Ухвалу  Печерського районного суду м. Києва  від  01 березня 2023 року залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.   
Відповідно до п.2   ч.1 с. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 16 жовтня 2023 року.
 
Головуючий                                                     
 
Судді