ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2023 р. 	Справа № 520/1283/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Мороко А.С.)  від 22.06.2023 по справі № 520/1283/23
за позовом        ОСОБА_1        
до       Головного управління Національної поліції в Харківській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у відмові позивачу у підготовці та направленні матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії позивачу на підставі п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п. а) ч.1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення пенсії позивачу на підставі п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п. а) ч. 1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати позивачу пенсію на підставі п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п. а) ч. 1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ у розмірі 68 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що положення статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто, законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислугу років на пільгових умовах. Позивач вказує, що Закон не ставить набуття права на пенсію за вислугою років в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлює, що вислуга років у пільговому обрахуванні не може зараховуватися до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у відмові позивачу у підготовці та направленні матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії позивачу на підставі п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п. а) ч.1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення пенсії позивачу на підставі п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п. а) ч. 1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 858 грн. 88 коп. за рахунок бюджетних асигнувань
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що на день звільнення позивача його календарна вислуга років становила 23 р. 04 м. 28 д. Разом з тим, відповідно до пункту “а” статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д”, “ж” статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Зазначив, що згідно вказаних положень Закону, законодавець розмежовує такі поняття як “вислуга років” та “календарна вислуга років”. Враховуючи викладене, правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років немає. В зв`язку з чим, оскільки дії відповідача були правомірними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач у період з 27.04.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах. 07.11.2015 року відповідно до п. 9, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» позивач  переведений до органів Національної поліції України.
Відповідно до наказу Національної поліції України від 29.06.2022 № 307 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби за п. 7 ч1я ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Наказом Національної поліції України від 09.07.2022 № 318 о/с наказ Національної поліції України від 29.06.2022 № 307 о/с доповнено таким змістом: стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки – 22 роки 04 міс.28 дні., у пільговому обчисленні – 03 роки 03 міс. 14 дні, у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби – 22 роки 04 місяці 28 дня.
Наказом Національної поліції України від 17.08.2022 № 374 о/с внесено зміни до наказу Національної поліції України від 09.07.2022 № 318 о/с в частині обчислення стажу роботи в поліції, а саме: стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки – 23 роки 04 міс.28 дні., у пільговому обчисленні – 03 роки 03 міс. 14 дні, у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби – 23 роки 04 місяці 28 дня.
Представник позивача засобами поштового зв`язку направив до ГУНП в Харківській області заяву, в якій просив підготувати та направити до ГУ ПФУ в Харківській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. а ч.1 ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та п.а ч.1 ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ.
Листом від 29.11.2022 № С-180 вс/119/01/12-2022 ГУНП в Харківській області надано відповідь на заяву представника позивача, в якій вказано, що стаж служби в поліції ОСОБА_1 складає у календарному обчисленні 23 роки 04 місяці 28 дня, що є недостатнім для призначення йому пенсії відповідно до ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ.
19.09.2022 представник позивача засобами поштового зв`язку направив до ГУПФУ в Харківській області заяву, в якій просив призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі п. а ч.1 ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ та п.а ч.1 ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ.
Листом від 17.10.2022 № 10246-16185/Л-03/8-2000/22 ГУ ПФУ в Харківській області надано відповідь на звернення адвоката позивача, в якій вказано, що для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ ОСОБА_1 необхідно звернутися до уповноваженого органу, де він проходив службу для надання необхідних документів.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідачів, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей” затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії. А відтак, оскільки вислуга років позивача, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років (календарна вислуга 23 роки 04 місяці 28 днів + пільгова вислуга 03 роки 03 місяці 14 днів, що загалом складає 26 років 08 місяці 11 днів) позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суд дійшов висновку про їх передчасність.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
З урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови у задоволенні  позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разу повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Згідно з п. “а” ст. 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д” , “ж” статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: ... з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Водночас, приписами ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, якою встановлено, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Водночас, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XIIу частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Зазначена правова позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
При цьому, у вказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформувала наступні правові висновки: “В цілях Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393”.
Отже, відповідно до практики Верховного Суду, для вирішення питання про призначення пенсії враховується вислуга обрахована не тільки в календарному, а і в пільговому обчисленні.
При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, а також враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року в справі №755/10947/17 відповідно до якої під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, врахуванню в межах даної справи підлягають наведені вище саме судом апеляційної інстанції правові позиції Верховного Суду.
Враховуючи вище викладене, пільговий період часу є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до “вислуги років”, яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 17 та 17-1 Закону № 2262- XII та Постанови № 393.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що   вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 04 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні – 03 роки 03 місяці 14 днів, тобто у загальному 26 років 08 місяці 11 днів.
З урахуванням вищенаведеного та правових висновків Верховного Суду на час звільнення, у разі зарахування спірного періоду в пільговому обчисленні, у позивача виникло б право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, оскільки вислуга років з урахуванням пільгового обчислення становила понад 25 років.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років.
Доводи апеляційної скарги про те, що на дату звільнення позивача  його вислуга у календарному обчисленні є меншою за 25 років, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, є необґрунтованими з огляду на вже наведені вище висновки суду у даній справі.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття 
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання пенсії за вислугу років, а тому оскаржуваній дії відповідача є протиправними.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення пенсії позивачу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки позивачем не оскаржено, а апеляційна скарга відповідача відповідних доводів в цій частині не містить.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:                         1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;                     2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2023 по справі №520/1283/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк