ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6733/23 Справа № 0417/9424/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого - судді Барильської А.П., 
       суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
       за участю секретаря - Кругман А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
                        ОСОБА_1 , 

на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбнк» до  ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -   
ВСТАНОВИЛА: 

       У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого 03 серпня 2012 року у цивільній справі №2/0417/5396/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбнк» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та який 08 квітня 2013 року повернутий стягувачу, з підстав пропуску строку його пред`явлення до примусового виконання, що ОСОБА_1 вважає підставою для задоволення його заяви. 
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с.20-22).
       Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи тим, що судом першої інстанції не враховані розбіжності у номері справи, яка перебувала в провадженні суду із номером 0417/9424/2012, а виконавчі листи у справі видані за номером 2/0417/5396/2012, яка ніколи не розглядалась судом. 
       Крім того, судом першої інстанції не враховано вимоги ч.1 ст. 22 закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, в якій зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, зокрема, протягом року, а, враховуючи ще і повернення у 2013 році виконавчого листа стягувачу, строк пред`явлення виконавчого листа у цій справі вже сплив, тому такий лист належить вважати таким, що не підлягає виконанню (а.с.38-43).
       АТ КБ "Приватбанк", скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 09 серпня 2023 року через свого представника подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначають, що в матеріалах данної цивільної справи, як і у справі №0417/9424/2012, в рамках якої видавався 03 серпня 2012 року виконавчий лист, відсутні підтвердження щодо помилкової видачі цього виконавчого листа або доказів виконання боржником обов`язку повністю чи частково. Заочне рішення у справі набрало законної сили та виконавчий лист виданий відповідно до ухваленого судом заочного рішення, як пред`явлений у строки, встановлені вимогами діючого на той час законодавства, а тому підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 немає.
       У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку надіслав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що після 08 квітня 2013 року (день повернення виконавчого листа стягувачу) виконавчий лист до виконання не пред`являвся, а в силу ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", строк пред`явлення Банком виконавчого листа пропущений, що є підставою для визнання виконавчого листа, виданого у 2013 році, таким, що не підлягає виконанню.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2012 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №2/0417/5396/2012 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №HMC0AK12700817 від 29 квітня 2008 року у сумі 91433, 39 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «АкцентБанк», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 10000,00 грн., а всього 101433, 39 грн., що еквівалентно 12697,11 дол.США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 10345,56 дол.США, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1402,75 дол.США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 83, 93 дол.США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 230,44 дол.США, а також штрафів: фіксована частина 31,29 дол.США та процентна складова 603,13 дол.США. Стягнуто з ПАТ «АкцентБанк», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1014,33 грн. Рішення набрало законної сили 31 липня 2012 року.
       Згідно довідки Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі №0417/9424/2012, на виконання заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2012 року, 3 серпня 2012 року було видано два виконавчих листи (1 боржник - ОСОБА_1, 2 боржник - ПАТ «Акцентбанк»).
       Листом №20-23/20/43237/09 від 13 жовтня 2021 року Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області повідомлено, що виконавчий лист 2/0417/5396/2012, виданий 3 серпня 2012 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, де боржником виступає ОСОБА_1 , після 8 квітня 2013 року на примусове виконання до Шепетівського відділу ДВС не пред`являвся, виконавчі провадження не відкривались.
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Згідно ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       У відповідності до вимог ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
       Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
       Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, станом на 03 серпня 2012 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
       З повідомлення Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області встановлено, що після 08 квітня 2013 року на примусове виконання до Шепетівського відділу ДВС виконавчий лист 2/0417/5396/2012 не пред`являвся, виконавчі провадження не відкривались.
       Таким чином, саме пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення має наслідком визнання листа таким, що не підлягає виконанню. В такому випадку повинно бути відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, строк пред`явлення якого на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вже закінчився. 
       В даній справі, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що після 2013 року виконавчий лист повторно до примусового виконання не пред`являвся, а, відтак, і виконавче провадження, відкрите за таким виконавчим листом, не існує.
       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин, обставини, які мають істотне значення для вирішення справи та вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
       З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку при розгляді даної заяви, що відповідає застосованим нормам матеріального та процесуального права.
       Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року - залишити без змін.                
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постановим складений 09 жовтня 2023 року.
               
       Головуючий:                  А.П. Барильська

       Судді:                  С.А.Зайцева 

                Ж.І.Максюта