ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 листопада 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 743/362/23
Головуючий у першій інстанції – Павленко О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1160/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
           
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області  від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ріпкинського районного суду від 01 серпня 2022 року, та стягнути із ОСОБА_2 на її користь  аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що рішенням Ріпкинського районного суду від 01 серпня 2022 року з відповідача на її користь щомісячно стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 2 000 грн  щомісячно. З часу винесення судового рішення матеріальні потреби дитини постійно збільшуються і визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі, ураховуючи постійне збільшення рівня цін, є недостатнім для належного матеріального забезпечення дитини.
Указувала, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має значний неофіційний дохід. Крім того, ОСОБА_2 інших осіб на утриманні не має, є працездатним, фізичних вад не має, являється власником автомобіля. Зазначала, що домовленості щодо зміни способу стягнення аліментів сторони не дійшли.
Рішенням Ріпкинського районного суду від 15 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ріпкинського районного суду від 01 серпня 2022 року, встановлено розмір та спосіб стягнення аліментів у частці від доходу. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Припинено нарахування аліментів за рішенням Ріпкинського районного суду від 01 серпня 2022 року з дня набрання даним рішенням законної сили. Відкликано з виконання виконавчий лист № 739/138/22, виданий 25 жовтня 2022 року Ріпкинським районним судом. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 2 500 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи судове рішення незаконним, просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 182, 183 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку.
Відповідач зазначає, що всупереч твердженням ОСОБА_1 на даний час не працює, у зв`язку з чим має нерегулярний дохід, але незважаючи на це заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, що підтверджується банківськими квитанціями. З виписки по рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» від 01 травня 2023 року вбачається мінливість та нерегулярність доходу заявника. Інших банківських рахунків та джерел доходів від підприємництва не має.
Указує на те, що через відсутність постійної роботи і достатнього заробітку, викликаних значною мірою військовими діями в Україні, матір, яка на даний час працює за кордоном, переказала йому грошові кошти в сумі 15 496 грн, що підтверджується виписками по рахунку від 30 листопада 2022 року та від 18 квітня 2023 року.
Зазначає, що погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на теперішній час становить 2 833 грн.
Звертає увагу на те, що до звернення ОСОБА_1 з цим позовом, надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, і в подальшому, у разі необхідності, крім аліментів, готовий нести і додаткові витрати на дитину, які пов`язані з її відвідуванням, оскільки донька мешкає на відстані 260 км від нього.
У наданому відзиві представник позивачки – адвокат Кушнеренко Є.Ю., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи відзив та спростовуючи твердження відповідача про відсутність доходу, зазначає, що на сторінці у соціальній мережі ОСОБА_2 розміщено інформацію про його діяльність, а саме, виготовлення та продаж керамічних горщиків для квітів, що підтверджується роздруківками скриншотів з відповідної сторінки. Саме те, що відповідач отримує значний доход, який є неофіційним, та несплата ним податків від підприємницької діяльності, дає змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі.
Указує на те, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років на даний час становить 2 833 грн, він постійно зростає, потреби дитини також збільшуються та потребують належного матеріального забезпечення, а визначений судом розмір аліментів у сумі 2 000 грн є меншим, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для дитини.
Посилається на те, що позивачка працює і отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає для забезпечення всіх потрібностей дитини, враховуючи зріст цін на продукти харчування, одяг та речі першої необхідності. У зв`язку з тим, що дівчинка пішла до школи, відвідує розважальні центри, розвиваючі гуртки і заняття, збільшилися витрати на її утримання та придбання необхідних для цього речей. Крім того, дитина часто застуджується і хворіє, що також впливає на збільшення понесених витрат на придбання ліків і медикаментів.
Просив здійснити відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн. 
Заслухавши суддю–доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на утримання дитини стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі, а правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності – змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів – їх присудження у частці від доходу відповідача.
Змінивши спосіб стягнення аліментів, суд констатував передбачене законом право одержувача аліментів на зміну способу їх стягнення, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину та знецінення визначеного попереднім рішенням суду розміру аліментів.
Стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції послався на доведеність розміру понесених в суді першої інстанції витрат позивачкою.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). 
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2022 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-12).
На виконання наведеного рішення суду 25 жовтня 2022 року Ріпкинським районний судом видано виконавчий лист (а.с. 13-14).
Відомості про наявність або відсутність заборгованості зі сплати ОСОБА_2 аліментів у матеріалах справи відсутні.
Факт проживання неповнолітньої дочки разом з матір`ю відповідачем не оспорюється.  
Звернувшись з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилалась на постійне зростання витрат на утримання доньки через те, що дитина пішла до школи, відвідує розвиваючі гуртки, а також збільшення витрат на одяг та речі першої необхідності. Посилалась на те, що визначений судом розмір аліментів є меншим, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 183, 184 СК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови  Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів. 
У постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18 Верховний Суд указав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний Суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказав на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення.
Відповідно до положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми до 1/4 частини його доходу. 
У справі встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої на користь позивачки із ОСОБА_2 на підставі рішення Ріпкинського районного суду від 01 серпня 2022 року стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Звернувшись з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилалася на те, що розмір стягнутих з відповідача аліментів є меншим за встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини. Вибір способу стягнення аліментів віднесено до права того з батьків, з ким проживає дитина, а відповідач офіційно не працює та може приховувати свої доходи.
Заперечуючи проти доводів позову, відповідач наголошував на тому, що офіційно не працевлаштований та має нерегулярний мінливий дохід, що не може бути підставою для стягнення з нього аліментів у частці від заробітку.
Разом з тим, стверджуючи про відсутність офіційного місця працевлаштування та постійного доходу, ОСОБА_2 як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надав належних доказів на підтвердження наведених обставин. Посилаючись в апеляційній скарзі на виписку з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» від 01 травня 2023 року, яка містить відомості про мінливість та нерегулярність його доходу, відповідач зазначеного доказу до апеляційної скарги не додав, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити доводи скаржника в цій частині. 
Колегія суддів зважає на те, що одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням. Зміст ч. 3 ст. 181 СК України дозволяє дійти висновку, що суд повинен просто змінювати спосіб стягнення аліментів і не вправі відмовляти стягувачу з посиланням на ст. 192 СК України, якою передбачені підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів, а саме: зміни сімейного стану або матеріального, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Виходячи з наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини у збільшеному розмірі, оскільки предметом цього позову являється не збільшення розміру аліментів, а зміна способу їх присудження. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов вірного висновку про знецінення визначеного судом у твердій грошовій сумі розміру аліментів та доцільність їх присудження у частці від заробітку ОСОБА_2 з метою дотримання належного матеріального утримання спільної доньки сторін. 
Зважаючи на те, що діюче законодавство надає позивачці право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності – змінювати його, ОСОБА_1 скористалася цим правом, визначивши способом стягнення аліментів – їх присудження у частці від доходу відповідача.
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.   
Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання сторони позивача про відшкодування витрат  на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представництво інтересів позивачки ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції адвокат Кушнеренко Є.Ю. здійснював на підставі ордеру серії СВ № 1065068 від 26 вересня 2023 року та договору  № 587 про надання правової допомоги від 26 вересня 2023 року (а.с. 68, 72).
За змістом договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання сплатити адвокату гонорар за дії по наданню правової допомоги. Гонорар (оплата) за надану правовому допомогу (представництво, захист інтересів) ОСОБА_1 за цією угодою, обчислюється виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката за надання правової допомоги в справі, підготовку та складання документів та складає 1 500 грн.
26 вересня 2023 року ОСОБА_1 було сплачено АО «Кушнеренко та партнери» 1 500 грн за договором про надання правової допомоги від 26 вересня 2023 року, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 587 від 26 вересня 2023 року (а.с. 70).
На підтвердження вказаної суми коштів, сплачених позивачкою за отримані правові послуги, у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт від 27 вересня  2023 року, за яким усього було витрачено 5 робочих годин на загальну суму 1 500 грн (а.с. 71), а саме, консультування ОСОБА_1 – 1 год; вивчення судової практики – 2 год; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу та доданих до неї документів – 2 год.
Під час апеляційного розгляду стороною відповідача клопотання про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу та його зменшення не заявлялося.
Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, а також об`єм і зміст складеного адвокатом відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 57-67), співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає можливим задовольнити заявлене клопотання про відшкодування понесених позивачкою у суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу та стягнути на її користь 1 500 грн.              
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року – без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
     
Головуюча:                                                                    Н.В. Шитченко

         Судді:                                                                    Н.В. Висоцька

                                                                                       О.І. Онищенко