ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2023 р. 	Справа № 480/780/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства "Ладуха В.Б." на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько,  по справі № 480/780/23
за позовом        Селянського фермерського господарства "Ладуха В.Б."  
до         Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті  
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Селянське фермерське господарство "Ладуха В.Б." (далі також - позивач, СФГ  "Ладуха В.Б.") звернулось до  суду з позовом в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №342109 від 14.11.2022 року, винесену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем не вірно визначено суб`єкта правопорушення, безпідставно притягнуто його до відповідальності, оскільки він не є автомобільним перевізником, не є суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезення, належний йому автомобіль перевозив вантаж для власних потреб без залучення перевізників. Крім того зазначив, що постанову винесено без повідомлення позивача про розгляд справи.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неврахування судом, що позивач не є належним суб`єктом відповідальності, оскільки не є автомобільним перевізником. У позивача відсутній вид господарської  діяльності - перевезення вантажів, а водій, який керував автомобілем є найманим робітником ФГ «Едельвейс-2007» а не позивача, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу. Вказав, що суд першої інстанції безпідставно застосував пункт 1.3 Інструкції № 385 , який поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами, яким позивач не є. Зазначив, що перевозив вантаж для власних потреб власними засобами, без залучення безпосередніх перевізників. Крім того, судом не надано оцінки дотримання відповідачем процедури повідомлення позивача про розгляд справи при винесенні постанови .
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що факт порушення перевізником вимог законодавства, зокрема  відсутність на момент перевірки протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу  є доведеним належними доказами. Перевізник має обов`язок із забезпечення, а водій - пред`явлення для перевірки відповідних документів, передбачених законом. Процедура повідомлення позивача по розгляд справи не була порушена відповідачем, а позивач не здійснив дій щодо отримання поштових відправлень. Зазначає, що позивач є належним суб`єктом відповідальності, оскільки в спірних правовідносинах виступав перевізником, що підтверджується товарно-транспортною накладною.
Просив рішення апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.  
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2022 о 17:36 год на а/д М-05 (км 425+811) під час рейдової перевірки співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) був зупинений транспортний засіб марки Scania/Wielton з напівпричепом, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який на праві власності належить СФГ  " ОСОБА_2 ". Згідно з товарно-транспортною накладною №273 від 18.09.2022 року автомобільним перевізником зазначено СФГ  " ОСОБА_2 ", за результатами якої cкладений акт №339377 від 19.09.2022 року з відміткою про відмову водія надавати пояснення (а.с. 28). 
За висновками акту перевірки зазначено про порушення ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" вказано, що автомобільний перевізник не забезпечив водія транспортного засобу документами, визначеними ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - у водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
18.10.2022 на адресу позивача направлено лист з повідомленням про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, скоєної 19.09.2023 при перевезенні вантажу 14.11.2022 року о 10 год. 00 хв. у Відділі державного нагляду у Сумській області ,  який повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що вбачається з  рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення  (а.с.34- 35).
На підставі акта №339377 від 19.09.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №342109 від 14.11.2022 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17 000 грн (а.с. 29).
Не погодившись із  постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач , як автомобільний перевізник вантажу на транспортному засобі, який обладнаний тахографом не забезпечив водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а тому правомірно притягнутий до відповідальності. Крім того, відповідачем дотримана процедура виклику та розгляду справи , позивач мав можливість отримати повідомлення про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте своїм правом не скористався.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає  Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до ч. 12  ст. 6 Закону № 2344-III  державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу ч. 7  ст. 6 Закону № 2344-III  центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті;  контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Приписами ч. 14  ст. 6 Закону № 2344-III  визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частинами 17-20  ст. 6 Закону № 2344-III  рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).
За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями  39  і  48 Закону  документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно з частинами 1, 2  ст. 48 Закону № 2344-III  автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 49 Закону № 2344-III  передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених    перевезень.
Згідно з пунктом 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385  (далі -  Інструкція № 385) водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Приписами п. 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
В силу ч. 1  ст. 60 Закону № 2344-ІІІ  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями  39  і  48  цього  Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених  статтею 48 Закону № 2344-III  зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
При цьому, до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в даному випадку, протокол перевірки та адаптації пристрою тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (п. 3.3  Інструкції № 385).
Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у  статті 48 Закону № 2344-III  документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених  статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
При цьому  Законом № 2344-ІІІ  передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Так, позивач не заперечує відсутність у водія ТЗ на час проведення рейдової перевірки протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, проте вказує, що він не є автомобільним перевізником, а тому Укртрансбезпека безпідставно притягла його до відповідальності. 
Отже, у рамках судового розгляду спірним є правильність визначення саме  суб`єкта правопорушення, а саме автомобільного перевізника у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» .
Так, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Судом встановлено, що СФГ " ОСОБА_2 " є власником вантажного транспортного засобу Scania/Wielton д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_2 , обладнаного  тахографом, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 33).
Під час проведення рейдової перевірки, водій транспортного засобу пред`явив особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна (далі ТТН) та не пред`явив протокол  про перевірку та адаптацію тагографа.
Згідно ТТН від 18.09.2022 № 273 перевізником визначено СФГ "Ладуха В.Б" (а.с. 30).
Приписами п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено:
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).
Судом встановлено та не спростовано позивачем, що перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від 18.09.2022 № 273,  згідно з якою автомобільним перевізником зазначено саме СФГ " ОСОБА_2 ".
Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.
Доводи апелянта, що водієм ТЗ, який перевірявся Укртрансбезпекою є особа, яка перебуває у трудових відносинах з іншим підприємством не є такими, що звільняють позивача від відповідальності, оскільки за вищевказане порушення притягається саме автомобільний перевізник, яким в даному випадку є СФГ " ОСОБА_2 ", про що зазначено у ТТН.
Щодо доводів  апелянта про те, що він не є перевізником, оскільки здійснював перевезення товару власними силами для своїх потреб, видами діяльності позивача не є здійснення послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом станом на день проведення перевірки, а зміну видів економічної діяльності позивача, якою додано, зокрема, КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт внесено тільки 15.02.2023 року, таким чином позивач не здійснював послуги з перевезення вантажу, а був лише власником транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В даному випадку відсутність на момент проведення перевірки зареєстрованих видів економічної діяльності, які передбачають надання послуг з перевезення вантажів транспортними засобами не спростовує факт, що позивач є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III.
Крім того,  відповідно до ст. 43 ГКУ принцип свободи підприємницької діяльності полягає в тому, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, а тому сама собою наявність кодів КВЕД в ЄДР не свідчить про те, що суб`єкт господарювання займається лише цими видами діяльності, так само як і відсутність якихось кодів не забороняє займатися певним видом діяльності, за умови отримання ліцензії, дозволу, патенту в разі необхідності. 
Колегія суддів зауважує, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті  33,  50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах.
При вирішенні справи судом апеляційної інстанції застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.10.2023 у справі № 120/554/23.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність спірної постанови, оскільки наявними в справі та належними доказами, зокрема товарно-транспортною накладною від 18.09.2022 підтверджено, що автомобільним перевізником є саме СФГ " ОСОБА_2 ", а тому відповідачем та судом першої інстанції вірно визначено  суб`єкта відповідальності передбаченої абз. 3 ч. 1  ст.  60 Закону № 2344-III.
Щодо доводів апелянта про порушення процедури повідомлення позивача про розгляд справи, колегія суддів зазначає наступне.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком № 1567.
Згідно з пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача, а саме: вул. Шкільна, 25, с. Слобода, Буринський район, Сумська області, 41715, направлено поштою повідомлення про розгляд справи 14.11.2022 о 10:00 год. та необхідність явки до Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції від 18.10.2022 повернуто із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.35).
Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення, проте своїм правом не скористався.
Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.  
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу № 342109 від 14.11.2022, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні  підстави для визнання її протиправною та скасування.
Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Ладуха В.Б." - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 по справі № 480/780/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова