ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/1278/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів:  Діброви  Г.І., Колоколова С.І.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Степанов Ю.М. особисто

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк”
на рішення  Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 року, суддя в І інстанції                       Лічман Л.В., повний текст якого складено 18.08.2023 в м. Одесі
у справі №916/1278/23
за позовом:  Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк”
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Степанова Юрія Миколайовича
про стягнення 651 966,42 грн

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк ,,Приватбанк   (далі   Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанова Юрія Миколайовича (далі  ФОП Степанов Ю.М.) 577 644,44 грн заборгованості за тілом кредиту та 74 321,98 грн заборгованості за процентами. 
Позов обґрунтований невиконанням відповідачем умов кредитного договору від 13.10.2021 №2727901054-КД-4 в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/1278/23 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Степанова Юрія Миколайовича на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 234 588,96 грн заборгованості за тілом кредиту, 74 321,98 грн заборгованості за процентами, 4633,67 грн судового збору; в решті позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що станом на дату подачі позову (надісланий поштою 23.03.2023 р.) Позичальник повинен був повернути кредит у сумі 306 944,52 грн (згідно графіку станом на 01.03.2023 слід було здійснити 17 щомісячних платіж у розмірі 18055,56 грн кожний), однак повернув лише 72 355,56 грн, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту на момент звернення до суду складає 234 588,96 грн. Крім того, ФОП Степанов Ю.М. станом на 27.01.2023 р. (дата, визначена Банком у розрахунку позовних вимог) мав сплатити, проте не перерахував 74 321,98 грн базових процентів за користування кредитом, нарахованих Банком за правилами, визначеними у п.2.1 додаткової угоди від 13.10.2021 р. № 1 до Кредитного договору, виходячи зі змінюваного опублікованого НБУ індексу UIRD+7%.
Відтак, Банк цілком правомірно заявляє до стягнення 234 588,96 грн неповернутих кредитних коштів та 74 321,98 грн заборгованості за процентами, у зв`язку з чим позов у цих частинах підлягає задоволенню.
Щодо решти суми, господарських суд зазначив, що із суті кредитного договору випливає, що на підставі ч.1 ст.530 ЦК України сторони визначили строк виконання зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту з вказівкою на подію, яка неминуче має настати, а саме з направленням повідомлення, де міститься дата, в яку Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, а з матеріалів справи не вбачається, що Банк на виконання п.2.3.2 Кредитного договору направляв повідомлення Позичальнику, з урахуванням чого господарський суд дійшов висновку про ненастання строку виконання обов`язку Позичальника достроково повернути кредит у повному обсязі, тому правові підстави для стягнення судом 343 055,48 грн тіла кредиту відсутні.
Окремо господарський суд звернув увагу Банку на те, що дотримання ним умови, закріпленої в п.2.3.2 Кредитного договору, є обов`язковим не тільки для настання строку виконання обов`язку Позичальника повернути кредит у сумах, строк платежів по яким згідно графіку ще не настав, але й в контексті того, що Позичальник (у даному випадку суб`єкт господарювання, який зареєстрований в м. Херсоні) повинен бути обізнаним про те, що Банк не вважає за потрібне продовжувати співпрацю в межах Кредитного договору, в зв`язку з чим у Позичальника виникають зобов`язання, по-перше, повернути кредитні кошти в повному обсязі, та, по-друге, сплачувати з дати, вказаної в повідомленні, проценти відповідно до ст.625 ЦК України, а не проценти за правомірне користування кредитом.
08.09.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк”  надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення  Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/1278/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає що на день подання позову Банком у боржника вже була наявна заборгованість, тому, керуючись ст.1050 ЦК України, Банк має право на дострокове вимагання погашення заборгованості.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду даної справи у відповідності до вимог Господарського процесуального права України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк” на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/1278/23 та призначено дану справу до розгляду на 28.11.2023 об 11:00.
В судовому засіданні 28.11.2023 прийняв участь відповідач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи яких достатньо для розгляду заяви по суті.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.10.2021 між Банком та ФОП Степановим Ю.М. (Позичальник) укладено кредитний договір №2727901054-КД-4 (Кредитний договір).
Вид кредиту   невідновлювальна кредитна лінія (п.А.1 Кредитного договору).
Ліміт цього договору: 654512,14 грн, у т.ч. на наступні цілі: у розмірі 650000,00 грн на поповнення обігових коштів; у розмірі 4512,14 грн на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п.2.1.5, 2.2.12 цього договору (п.А.2 Кредитного договору).
Термін повернення кредиту   01.10.2024 року (п.А.3 Кредитного договору).
За користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 14,27% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.А.6 Кредитного договору).
Проценти, встановлені п.п.А.6, А.6.1 договору, нараховуються та сплачуються щомісячно, датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачене п.7.3 цього договору. У випадку несплати процентів вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання цього договору згідно з п.2.3.2 цього договору). Платежі по кредиту сплачуються відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною договору (п.А.8 Кредитного договору).
Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п.2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. КУБ під заставу (далі   ,,кредит) надається Банком для здійснення Позичальником платежів, пов`язаних з його господарською діяльністю, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням на адресу одержувачів (п.1.1 Кредитного договору).
Термін повернення кредиту зазначений у п.А.3 цього договору (п.1.2 Кредитного договору).
Банк зобов`язується: надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника на цілі, відмінні від сплати страхових платежів, у межах суми, обумовленої п.1.1 цього договору, а також за умови виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.1, 2.2.12 цього договору... (п.2.1.2 Кредитного договору).
Позичальник зобов`язується: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п.1.1 цього договору (п.2.2.1 Кредитного договору); сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3 цього договору (п.2.2.2 Кредитного договору); повернути кредит у терміни, встановлені п.п.1.2, 2.2.16, 2.3.2 цього договору (п.2.2.3 Кредитного договору).
При настанні будь-якої з наступних подій:… порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору… Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору   зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором… (п.2.3.2 Кредитного договору).
Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору (п.2.3.8 Кредитного договору).
За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, 2.4.1 цього договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.п.А.6, А.6.1 цього договору… (п.4.1 Кредитного договору).
Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п.4.1, 4.2 цього договору, здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п.А.8 цього договору… (п.4.3 Кредитного договору).
Погашення кредиту, сплата процентів за цим договором здійснюються у валюті кредиту… (п.4.5 Кредитного договору).
Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Нарахування процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту в межах строку дії договору (п.4.7 Кредитного договору).
Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами (п.6.1 Кредитного договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань (п.6.2 Кредитного договору).
В додатковій угоді від 13.10.2021 р. № 1 до Кредитного договору сторонами, зокрема, узгоджено:
-,,п.1. Протягом строку кредиту, зазначеного в п.А.3 договору, за умови належного виконання Позичальником положень Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам малого та середнього підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 р. № 28, Програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва (далі   Програма) та умов цієї додаткової угоди, Позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки...;
-,,п.2.1. За користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією додаткової угодою, Позичальник сплачує Банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становить на дату укладання цієї додаткової угоди розмір 14,27% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 7%; де Індекс UIRD   український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цієї додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України. Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі Інтернет на офіційному сайті Національного Банку України. Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розміру базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому Банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну розміру базової процентної ставки Банк за 15 календарних днів повідомляє Позичальника/Поручителя/Заставодавця та інших зобов`язаних за Договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон Клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка ,,Viber; OTP-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в POS-терміналах; IVR-обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером ,,Чат Sender, а також за допомогою інших мобільних додатків Банка та інших засобів комунікації;
-,,абз.4 п.4. Ця додаткова угода та кредитування згідно Порядку припиняє свою дію в разі настання обставин, а саме: прострочення позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і / або процентів за його користування понад 90 днів.
В додатках № 1 ,,Графік платежів   до Кредитного договору та додаткової угоди наведено графік погашення суми кредиту, згідно якого Позичальник до першого числа місяця повинен: з листопада 2021 р. по вересень 2024 р. включно щомісячно повертати 18055,56 грн кредиту; в жовтні 2024 р. повернути 18055,40 грн кредиту.
На виконання досягнутих домовленостей Банком 19.10.2021 р. видано Позичальнику кредит у розмірі 650000,00 грн, про що свідчить відповідне платіжне доручення. 
Повернуто Банку 72355,56 грн кредиту, а саме 01.11.2021 р.   18055,56 грн, 01.12.2021 р.   18100,00 грн, 31.12.2021 р.   17863,76 грн, 04.01.2022 р.   236,24 грн, 31.01.2022 р.   18100,00 грн.   
Факти видачі кредиту, його часткового повернення у названих у цьому абзаці рішення розмірах підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку ФОП Степанова Ю.М.   
Вказуючи на те, що Позичальником не повернуто кредит в розмірі 577644,44 грн, з яких частина коштів достроково, не сплачено 74321,98 грн заборгованості за процентами, Банк звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
Місцевий господарський суд у своєму рішенні дійшов висновку, що станом на дату подачі позову Позичальник повинен був повернути кредит у сумі 306 944,52 грн, однак повернув лише 72 355,56 грн, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту на момент звернення до суду складає 234 588,96 грн. Крім того, ФОП Степанов Ю.М. станом на 27.01.2023 мав сплатити, проте не перерахував 74 321,98 грн базових процентів за користування кредитом, нарахованих Банком за правилами, визначеними у п.2.1 додаткової угоди від 13.10.2021 р. № 1 до Кредитного договору, виходячи зі змінюваного опублікованого НБУ індексу UIRD+7%. Відтак, Банк цілком правомірно заявляє до стягнення 234 588,96 грн неповернутих кредитних коштів та 74 321,98 грн заборгованості за процентами, у зв`язку з чим позов у цих частинах підлягає задоволенню.
Щодо решти суми, господарських суд зазначив, що із суті кредитного договору випливає, що на підставі ч.1 ст.530 ЦК України сторони визначили строк виконання зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту з вказівкою на подію, яка неминуче має настати, а саме з направленням повідомлення, де міститься дата, в яку Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, а з матеріалів справи не вбачається, що Банк на виконання п.2.3.2 Кредитного договору направляв повідомлення Позичальнику, з урахуванням чого господарський суд дійшов висновку про ненастання строку виконання обов`язку Позичальника достроково повернути кредит у повному обсязі, тому правові підстави для стягнення судом 343 055,48 грн тіла кредиту відсутні.
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із вищевикладеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції апелянтом   оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 234 588,96 грн та 74 321,98 грн базових процентів за користування кредитом апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
Отже, предметом апеляційного перегляду даної справи є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 343 055,48 грн тіла кредиту.
Відтак, переглянувши оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.   1048 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Разом з тим, вимогами ст. 610, 612 Цивільного кодексу України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, з матеріалів господарської справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між сторонами виникли господарські зобов`язання в зв`язку з укладанням Кредитного договору між Банком та ФОП Степановим Ю.М., на виконання якого Банком видано Позичальнику кредит в розмірі 650 000 грн.
Тобто, свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що не заперечується сторонами у даній справі.
Водночас, відповідачем після отримання кредитних коштів у розмірі 650 000 грн. відповідно до умов кредитного договору здійснювались щомісячні платежі в рахунок погашення боргу, зокрема було сплачено 72 355,56 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.
Однак, станом на дату подачі позову (надісланий поштою 23.03.2023 р.) Позичальник повинен був повернути кредит у сумі 306 944,52 грн (згідно графіку станом на 01.03.2023 слід було здійснити 17 щомісячних платіж у розмірі 18 055,56 грн кожний), однак повернув лише 72 355,56 грн, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту на момент звернення до суду складає 234 588,96 грн.
Крім того, ФОП Степанов Ю.М. станом на 27.01.2023 р. (дата, визначена Банком у розрахунку позовних вимог) мав сплатити, проте не перерахував 74321,98 грн базових процентів за користування кредитом, нарахованих Банком за правилами, визначеними у п.2.1 додаткової угоди від 13.10.2021 р. № 1 до Кредитного договору, виходячи зі змінюваного опублікованого НБУ індексу UIRD+7%.
Відтак, судами у даній справі установлено, що з урахуванням наявної домовленості між Банком та позичальником щодо графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, відповідачем неналежно виконуються взяті на себе зобов`язання по повному та своєчасному поверненню отриманих у позикодавця кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, у зв`язку із чим, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
Відтак, Банк цілком правомірно заявляє до стягнення 234 588,96 грн неповернутих кредитних коштів та 74 321,98 грн заборгованості за процентами, арифметична та методологічна правильність яких вбачаються з розрахунку ціни позову, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
За аргументами скаржника, останній оскаржує висновки щодо відмови місцевим господарським судом у задоволенні частини позовних вимог, ухвалені у зв`язку із ненаправленням кредитором ФОП Степанову Ю.М. відповідного повідомлення про дострокове повернення ним всієї взятої у Банку суми тіла кредиту.
З приводу зазначеного, судова колегія зазначає наступне.
Як було зазначено вище, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.   1048 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У даному випадку колегія суддів звертається до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 (пункти 80-87), за змістом яких "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до ст.   1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
При цьому, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.   2 ст.   1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст.   1048 Цивільного кодексу України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.   1048 Цивільного кодексу України.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 року у справі № 911/3728/20.
В той же час, за вимогами Цивільного кодексу України строк договору є його істотною умовою.
Так, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторони, зокрема у п. п.А.3 погодили, що термін повернення кредиту - 01.10.2024 року.
Водночас за вимогами п. 6.2., 6.3. спірного кредитного договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом та цим договором порядку.
Відтак, з огляду на вказане, судова колегія дійшла висновку про те, що зміна умови договору щодо повернення позичених клієнтом у Банку коштів у повному обсязі у даному випадку має відбуватися по - перше, у відповідності до чинного законодавства, а по - друге, у порядку встановленому договором.
Так, за умовами п.2.3.2 кредитного договору передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.
При цьому, Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору (п.2.3.8 кредитного договору).
Тобто, зважаючи на вказані, погоджені між позичальником та Банком умови, сторони за кредитним договором знову ж таки, погодили між собою умови настання підстав та умов для дострокового виконання відповідачем господарських зобов`язань.
Так, за позицією Верховного Суду повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (ст. 257, 259 Цивільного кодексу України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
Проте, ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
А тому, аналізуючи умови спірного кредитного договору, судова колегія дійшла висновку про те, що сторони узгодили між собою порядок зміни істотної умови договору - строку повернення позичальником кредитних коштів, який фактично регламентує по - перше, право Банку вимагати дострокового погашення кредитних зобов`язань, а по - друге, передумови для такої зміни строку погашення, пов`язані з обов`язком Банку направити позичальнику відповідне повідомлення.
Іншими словами, сторони договору не визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а визнали обов`язковою умовою для дострокового виконання зобов`язань направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, з огляду на що, така зміна умов договору не надає Банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному Цивільним кодексом України без направлення боржнику відповідного повідомлення.
За матеріалами господарської справи вбачається, що Банком на адресу позичальника не надсилалося жодного повідомлення з вимогою дострокового погашення кредиту, з огляду на що, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно висновано про те, що у позичальника не настав строк на дострокове погашення кредиту у повному обсязі (343055,48 грн) за той період, визначений у Графіку погашення заборгованості, який ще не настав, а тому, позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача у даній справі зазначеної вище суми заборгованості є передчасними.
Відтак, зважаючи на те, що строк спірного кредитного договору не закінчився, а Банк не позбавлений можливості неодноразового направлення відповідного повідомлення щодо дострокового погашення кредитної заборгованості відповідачу  з отриманням письмового доказу щодо вкладення у цінний лист (опис рекомендованого вкладення),   судова колегія вважає, що в даному випадку вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом є не просто звичайними заходами досудового врегулювання спору, додержання яких є необов`язковими для сторін до звернення до суду, а умовами укладеного договору між позивачем та відповідачем, відповідно до яких у сторін виникають інші зобов`язання з іншими строками виконання та наслідками.
Відтак, недоведеність позивачем дотримання ним вищевказаних умов договору є підставою для відмови у його позовних вимогах в цій частині.
З огляду на зазначене вище, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують необхідності надсилання боржнику повідомлення про дострокове виконання господарських зобов`язань по поверненню кредитних коштів, а висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні з цього приводу є такими, що узгоджуються з вимогами чинного законодавства та з унормованими принципами свободи договору.
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/1278/23 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк” на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/1278/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/1278/23 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 04.12.2023.

Головуючий суддя:                                                  А.І. Ярош

Судді:                                                                      Г.І. Діброва  

                                                                                С.І. Колоколов