ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 369/537/21
Провадження № 51-2696км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
засудженого                                                            ОСОБА_6 
захисника                                                                 ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023  року  у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110380001034, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Березнегувате Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
 
Зміст рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року  ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання виді позбавлення волі на строк 7 років і 6 місяців. 
Згідно з вироком  ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 20 листопада 2020 року о 20:40 год., перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій особі, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи будівельний сегментний ніж з шириною леза 25 мм, завдав не менше дев`яти ударів в голову, обличчя, шию, передню поверхню грудей зліва та верхні кінцівки ОСОБА_8 , однак свій злочин не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений сторонніми особами. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілій були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що викликали довготривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а також легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня  2023 року вирок місцевого суду було залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, неправильно кваліфікував дії його підзахисного за ч. 2              ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а тому проситьсудові рішення щодо ОСОБА_6 змінити, а саме перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання за цим законом.
Стверджує, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції, що удари потерпілій були завдані будівельним ножем, а не канцелярським, як було зазначено в обвинувальному акті.
Посилається на те, що ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду зазначав, що він погано бачить та чує суд, а тому заявляв клопотання щодо його особистої участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, однак судом апеляційної інстанції ці клопотання були залишені без уваги.  
Вказує, що сторона захисту двічі усно в судовому засіданні заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, однак апеляційний суд спочатку безпідставно відмовив в першому заявленому стороною захисту клопотанні про дослідження доказів, а заявлене повторне клопотання залишилося взагалі без реагування. При цьому суд пояснив, що спочатку буде заслухана позиція сторін, а потім суд повернеться до вирішення клопотання, однак цього не відбулося. 
Зазначає, що згідно з висновком судово-медичної експертизи потерпілій були спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, а тому суд безпідставно кваліфікував дії засудженого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки його умисел не був спрямований на вчинення вбивства. 
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги. 
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України  були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визнали ці доводи безпідставними. 
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки. Вина  ОСОБА_6 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , даними протоколів огляду місця події, пред`явлення для впізнання, висновків експертиз, зміст яких детально відображений у вироку. 
У касаційній скарзі сторона захисту зазначає, що умислу у ОСОБА_6 вбивати потерпілу ОСОБА_8 не було, а тому його дії неправильно кваліфіковані як закінчений замах на умисне вбивство, та вважає, що його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України. Однак, колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, виходячи з наступного. 
Для відмежування умисного вбивства чи замаху на нього від умисного заподіяння тілесних ушкоджень, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. 
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений  ОСОБА_6 цілеспрямовано, використовуючи будівельний сегментний ніж з шириною леза 25 мм, завдав                  ОСОБА_8 не менше дев`яти ударів в життєво важливі органи, зокрема в голову, шию, обличчя, передню поверхню грудей зліва, й лише внаслідок втручання свідка             ОСОБА_9 засуджений припинив свої протиправні дії та не довів свій умисел на вбивство до кінця. 
Таким чином, характер і динаміка дій ОСОБА_6 , знаряддя злочину - будівельний сегментний ніж, завдання ножем численних цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи потерпілої у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 у цьому випадку діяв із умислом на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_8 . З урахуванням обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України.
Не вбачаються обґрунтованими й доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті вказано, що удари були завдані канцелярським ножем, а суд у вироку зазначив, що удари потерпілій були завдані будівельним сегментним ножем.
Відповідно до обвинувального акта, затвердженого 30.05.2022, у провадженні було змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України. За змістом цього обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_6 , використовуючи будівельний сегментний ніж з шириною леза 25 мм, завдав не менше дев`яти ударів в голову, шию, обличчя, передню поверхню грудей зліва та верхні кінцівки ОСОБА_8 , й суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження в межах цього висунутого обвинувачення (т. 2 а.п. 73-78).
Також не вбачаються обґрунтованими й доводи  касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд залишив поза увагою неодноразові клопотання ОСОБА_6 щодо його особистої участі в судовому засіданні, оскільки засуджений погано бачив та чув судове засідання в режимі відеоконференції.
Згідно з даними технічного носія, на якому зафіксоване судове засідання суду апеляційної інстанції від 13 квітня 2023 року, ОСОБА_6 , беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вказав, що він погано бачить та чує суд, тому вказував про своє бажання бути присутнім у залі суду особисто. 
Головуючий робив перерви для з`ясування, чому обвинувачений скаржиться на погану якість звуку та зображення. Після з`ясування причин поганої якості відеозв`язку із виправною колонією та належного технічного налаштування цього зв`язку,                     ОСОБА_6 на відповідне питання головуючого чітко висловив свою згоду на розгляд провадження в режимі відеоконференції, надавав свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги, виступав у судових дебатах та з останнім словом.
Крім цього, безпідставними є доводи касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив докази, що має бути підставною для скасування оскаржуваного рішення.
У ч. 3 ст. 404 КПК України визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. 
При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що захисник  в апеляційний скарзі, окрім іншого, просив про повторне дослідження доказів. 
При прослуховуванні звукозапису судового засідання суду апеляційної інстанції від                           13 квітня 2023 року встановлено, що захисник підтримав своє клопотання щодо повторного дослідження доказів, які він зазначав у апеляційній скарзі, а також, окрім них, просив ще дослідити обвинувальний акт в тій частині, де вказується, яким ножем були завдані потерпілій тілесні ушкодження (канцелярським чи будівельним). При цьому захисник не навів жодних обґрунтувань щодо причин необхідності такого повторного дослідження доказів.  
Суд, з`ясувавши думки учасників судового розгляду, відмовив захиснику у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів.
Не погоджуючись з оголошеним рішенням колегії суддів про відмову у задоволенні заявленого клопотання, захисник одразу ж повідомив про намір заявити повторне клопотання аналогічного змісту. 
Головуючий при цьому наголосив, що спочатку заслухаються думки учасників судового розгляду щодо доводів поданої апеляційної скарги, їх пояснення, а потім буде надана можливість заявити клопотання. В подальшому повторних клопотань захисником заявлено не було,  хоча головуючий запитував в учасників провадження перед дебатами щодо їх бажання щось доповнити.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким, а також особу винного, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання. Суд врахував також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, й обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, які є здебільшого аналогічними доводам його касаційної скарги. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що  суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть мати наслідком скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень з підстав, зазначених у касаційній скарзі, а також не допустили й порушень закону України про кримінальну відповідальність, тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення. 
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                                ОСОБА_3