Постанова
Іменем України 
 
23 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 457/225/13-ц
провадження № 61-8673св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
стягувач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
боржник - ОСОБА_1 , 
приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в складі судді: Марчук В. І., ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року в складі судді: Грицьківа В. Т., та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,
 
Історія справи
 
У лютому 2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося із заявою про заміну боржника - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником - ОСОБА_1 у виконавчому листі у цивільній справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення початкової ціни предмета іпотеки, зміну умов кредитного договору; за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Трускавецького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про виселення із зняттям з реєстраційного обліку.
 
У грудні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року. 
 
Скарга мотивована тим, що ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13-ц заяву АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017року у справі № 457/225/13-ц, а саме: боржника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 26 листопада 2021 року приватному виконавцю направлено заяву про примусове виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 63 205,49 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження, з дотриманням - вимог Закону України «Про іпотеку», відповідний оригінал виконавчого листа у справі № 457/225/13-ц, а також належним чином завірену судом копію ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа, а саме: боржника ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_1 . Оскаржуваним повідомленням від 29 листопада 2021 року виконавчий лист № 457/225/13-ц виданий 31 березня 2017 року та ухвалу суду про заміну боржника правонаступником повернуто стягувачу без прийняття без виконання. Скаржник вважав, що дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо прийняття повідомлення від 29 листопада 2021 року - є незаконними і такими, що порушують його права, інтереси та свободи.
 
АТ «Державний ощадний банк України» просило:
визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року в справі № 457/225/13-ц та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 ;
скасувати повідомлення від 29 листопада 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 у справі № 457/225/13-ц та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 ;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року в справі № 457/225/13-ц з врахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року заявуАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. 
 
Замінено сторону виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13, а саме: боржника  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником - ОСОБА_1 .
 
Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження мотивована тим, що:
виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду. В статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. В статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Поняття сторін виконавчого провадження міститься у статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частин першої та другої якої сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення;
у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 55 ЦПК України);
відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України);
законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов`язки за іпотечними договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-iпотекодавця, такий спадкоємець не несе вiдповiдальності перед iпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Приймаючи спадщину спадкоємець усвідомлює факт того, що до нього переходять не лише права спадкодавця,а й його обов`язки;
приймаючи спадщину, ОСОБА_1 прийняла житловий будинок з господарськими будівлями житловою площею 32,3 кв. м, загальною площею 81,7 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, двох кухонь із земельною ділянкою, кадастровий номер 4611500000:09:001:0052, площею 0,0944 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , та перебуває в іпотеці банку;
обов`язок спадкодавця ( ОСОБА_3 ) уже встановлений рішенням суду по справі 457/225/13-ц, і спадкоємець, приймаючи права спадкодавця усвідомлювала факт прийняття вказаного обов`язку. При цьому, ці обставини останній були відомі, оскільки вона була стороною у справі у статусі відповідача. У такому випадку факт прийняття спадщини спадкоємцем є саме тим юридичним фактом, який зумовлює правонаступництво при виконанні рішення. Виняток законодавець встановлює лише у випадку відмови спадкоємця від прийняття спадщини.
 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
 
Визнано неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 у справі № 457/225/13 та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 .
 
Скасовано повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13 та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 
 
3обов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня
2017 у справі № 457/225/13 з урахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 .
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
ухвала суду від 14 вересня 2021 року про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною. Законодавством не передбачено видачу нового виконавчого листа із зазначенням нового боржника відповідно до ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, так як виконавчий лист видається із зазначенням сторін, вказаних у самому судовому рішенні;
виконавчий лист № 457/225/13-ц, виданий 31 березня 2017 року з врахуванням ухвали суду від 14 вересня 2021 року відповідає вимогам частин першої та другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і такої підстави для повернення, як зазначив у повідомлені від 29 листопада 2021 року приватний виконавець Маковецький З. В., у законі не передбачено. З оскаржуваного повідомлення від 29 листопада 2021 року вбачається, що приватний виконавець прийняв рішення без врахування ухвали суду від 14 вересня 2021 року, якою змінено первісного боржника на нового, а ухвала є доповненням до виконавчого листа;
суд зробив до висновок, що підстави для повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, передбачені частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», об`єктивно відсутні, а дії та рішення щодо такого повернення - є неправомірними.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року:
апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року залишено без змін;
апеляційну скаргу Романової Н. В. , представника АТ «Державний ощадний банк України», задоволено;
ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 10 травня 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13-ц, стосовно боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
            ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання цього судового рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється відповідною ухвалою. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для заміни сторони боржника з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . З урахуванням зазначеного, колегія суддів зробила висновок про те, що 14 вересня 2021 року суд виніс ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, яка оскаржується представником ОСОБА_1 , з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків цієї ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення;
з урахуванням законності ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів зробила висновок про відсутність правових підстав для скасування ухвали суду від 28 грудня 2021 року, оскільки за наведених обставин суд при винесенні цієї ухвали також прийшов до вірного висновку про неправомірність дій та рішення приватного виконавця Маковецького З. В. щодо винесення ним повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу (Банку) без прийняття до виконання виконавчого листа, який було видано Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року;
апеляційна скарга представника банку на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 10 травня 2022 року (якою виконавчий лист, виданий Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року по даній справі стосовно боржника ОСОБА_1 було визнано «таким, що не підлягає виконанню частково») підлягає до задоволення, оскільки та обставина, що ухвала суду від 14 вересня 2021 року (якою було замінено боржника у виконавчому провадженні з ОСОБА_3 її правонаступником, ОСОБА_1 ) «знаходиться на перегляді в суді апеляційної інстанції», не могла бути правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Аргументи учасників справи
 
01 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року, ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року, у якій просила: 
скасувати оскаржені ухвали суду першої інстанції; 
скасувати постанову апеляційного суду в частині залишення без змін указаних ухвал суду першої інстанції; 
ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «Державний ощадний банк України» про заміну сторони виконавчого провадження та відмовити у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
            суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що безпідставно не було враховано апеляційним судом;
            розгляд заяви АТ «Державний ощадний банк» про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі, був проведений без належного повідомлення судом ОСОБА_9 про таке відновлення справи та без повідомлення судом про призначений розгляд справи. ОСОБА_9 заперечує отримання такого поштового відправлення, підтвердженням чого є повернуте на адресу суду цінне поштове відправлення № 8220000924597 з відміткою про повернення листа за закінченням терміну зберігання. Проте, згідно наявного у справі трекінгу поштового відправлення щодо відстеження поштовою відправлення № 8220000924597 вбачається вручення відправлення 28 вересня 2021 року, що не відповідає фактичним обставинам справи (так як у справі наявне повернуте рекомендоване поштове відправлення);
            суд в ухвалі вказав про неявку інших учасників для розгляду справи. Проте в матеріалах справи відсутні повідомлення, судова повістка, направлена на адресу ОСОБА_1 про призначений розгляд справи після відновлення провадження у справі, а тому висновки суду про неявку ОСОБА_1 для розгляду справи не відповідають фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_9 не була повідомлена про такий розгляд, що свідчить про прийняття 14 вересня 2021 року судом вказаної ухвали без жодного повідомлення боржника ОСОБА_1 та вказує про істотні порушення вимог цивільного процесуального закону при розгляді даної справи та ухваленні такого рішення;
            суд дійшов висновку про задоволення заяви АТ «Державний ощадний банк України» про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13 та ухвалив рішення про заміну сторони виконавчого провадження. Отже, у цьому випадку суд констатував наявність відкритого виконавчого провадження, у якому судом здійснено заміну боржника. Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, оскільки з матеріалів справи встановлено відсутність відкритого виконавчого провадження та прийняття раніше до моменту звернення стягувачем у суд із заявою державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника. Наведені обставини виключають заміну сторони виконавчого провадження, яка могла відбутися тільки у відкритому виконавчому провадженні по примусовому виконанні виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_3 до його завершення;
 
У жовтні 2022 року АТ «Державний ощадний банк України» через адвоката Романову Н. В. засобами поштового зв`язку подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що:
         ухвала суду від 14 вересня 2021 року про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення. Оскарження такої ухвали слід розуміти як оскарження судового рішення;
            висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду/Верховного Суду України, на які послався скаржник у касаційній скарзі, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, та дійшов до обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні апеляційних скарг;
            щодо доводів скаржника про те, що апеляційний суд в оскаржуваном у рішенні не навів обгрунтованих правових висновків, не надав належної оцінки доказам, чому так вирішив спір, то слід зазначити, що обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Під час розгляду справи судами повністю виконано положення ЦПК України щодо змісту судового рішення, враховано всі обставини справи в комплексі, та досліджено всі наявні в справі матеріали, надано їм належну юридичну оцінку.
 
У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала відповідь на відзив, яка підписана представником ОСОБА_2 , у якому просить задовольнити касаційну скаргу.
 
Відповідь на відзив мотивована тим, що:
            задоволення Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 , на оскаржувати судові рішення у цій справі шляхом їх скасування та прийняття Верховним Судом постанови про відмову повністю у задоволені заяви Банку про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі, не призведе до порушення принципу обов`язковості судового рішення;
            питання заміни сторони могло вирішуватися лише у випадку належного дотримання процедури щодо заміни сторони виконавчого провадження;
            суд апеляційної інстанції, поряд з порушенням норм матеріального права, також допустив істотне порушення норм процесуального права, а саме не надав жодної оцінки суттєвим доводам апеляційних скарг.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року: відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення дії ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року відмовлено.
 
20 січня 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року 01 лютого 2023 року зупинено касаційне провадження у справі № 457/225/13-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22).
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2023 рокупоновлено касаційне провадження у справі.
 
Позиція Верховного Суду
 
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
 
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).
 
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. 
 
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що:
«обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».
 
Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
 
У справі, що переглядається:
            в ухвалі Трускавецького міського суду Львівської області від 26 липня 2021 року: призначено справу до розгляду на 14 вересня 2021 року о 15 год. 30 хв.; та вказано повідомити учасників розгляду справи (т. 6, а. с. 97);
аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвала Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження постановлена без участі сторін в судовому засіданні (т. 6, а. с. 107-112), поштове повідомлення, що направлялось на адресу  ОСОБА_1 з ухвалою про відновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду повернулось «за закінченням терміну зберігання» (т. 6, а. с. 101);
в апеляційній скарзі на ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження представник ОСОБА_1 зазначав, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд заяви про заміну боржника (т.8, а. с. 53-60);
            в постанові апеляційного суду цей аргумент апеляційної скарги не відображено та не спростовано;
            при залишенні без змін рішення ухвали першої інстанції від 14 вересня 2021 року, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
 
За таких обставин, з урахуванням того, що постанова апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року підлягає скасуванню, то і постанову апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року такої належить скасувати, оскільки висновок апеляційного суду про її законність обґрунтований наявністю ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
 
Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційних скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в частині залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в скасованій частині втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     І. О. Дундар
 
В. М. Коротун
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук