ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 листопада 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/2453/22
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1120/23

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2023 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 21.06.2023, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в якому просила визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_1   є відповідальним наймачем вказаної квартири, у якій, крім неї, зареєстровані невістка ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_3 , які не проживають в ній з 2010 р. та не несуть витрат на утримання квартири. Ці витрати повністю несе ОСОБА_1 . Відповідачі самовільно покинули спірну квартиру, забравши з неї всі свої речі й документи, виїхали до Італійської Республіки в 2007 р. і до позивачки не приїжджають. В Італійській Республіці вони отримали вид на проживання, одружилися з її громадянами; ОСОБА_3 в цій Республіці народила дитину. Домовленості про збереження за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 реєстрації їхнього місця проживання у спірній квартирі немає, а добровільно знятися з реєстрації у ній останні не бажають.
Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що відповідачі не втрачали інтересу до спірної квартири, відсутність їх у цій квартирі зумовлена виключно поважними причинами, а тому позбавлення останніх права користуванням цією квартирою, у якій вони проживали відповідно з 1989 р. та з 1994 р., буде невиправданим і непропорційним втручанням у право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на повагу до їхнього житла.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення й ухвалити рішення про задоволення її вимог. Доводи скарги зводяться до такого:
- відповідачі є повнолітніми і кожен з них має свою сім`ю. ОСОБА_2 відсутня в Україні з 22.08.2020, а ОСОБА_3 - з 09.09.2016. Причини їх відсутності в спірній квартирі у кожної відповідачки різні, а тому рішення суду має бути мотивованим окремо для кожної із них. Суд І інстанції оскаржуване рішення так не мотивував, що свідчить про неповне з`ясування ним обставин справи;
- доказом відсутності відповідачів в Україні є їхні закордонні паспорти з відмітками про перетин кордону. Відповідачі приєднали їх копії до справи, а тому факт їх непроживання у спірній квартирі понад шість місяців є встановленим і сторонами не оспорюється;
- відповідачі мали право виїхати з України з 24.02.2022 за умови, що вони зареєструвалися в Італійській Республіці як біженці, але вони такого статусу не мають. За твердженнями останніх в заяві про перегляд ухваленого у цій справі заочного рішення, вони відсутні в Україні: ОСОБА_2 - з 22.08.2020, а ОСОБА_3 - з 09.09.2016, що значно перевищує шість місяців до дати звернення позивача до суду і шість місяців - до початку війни, до 24.02.2022;
- вартість комунальних послуг у спірній квартирі повинні оплачувати всі повнолітні зареєстровані особи за себе в розмірі 1/3 кожна. Із наданих відповідачем ОСОБА_2 квитанцій вбачається, що вона сплачувала частково за теплопостачання: 2022-05-26 (за час війни і до цих пір сплатила тільки один раз), 2022-01-16, 2021-12-16, 2021-11-18, 2021-05-13. Позивач вважає, що ці платежі сплачені на погашення заборгованості за попередні періоди. Їх дати тільки підтверджують порушення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обов`язку щомісячно оплачувати комунальні послуги: першої з них – з 22.08.2020, а другої - з 09.09.2016. Відповідачі мусять надати підтвердження, що в межах строку позовної давності на оплату комунальних послуг вони сплачували кожен свою частку комунальних платежів в повному обсязі. ОСОБА_1 не знала, що ОСОБА_2 щось сплачувала, а ОСОБА_3 не надала доказів оплати нею вартості комунальних послуг. Відповідачі не надали доказів про розмір нарахованих комунальних платежів і не вказали, яку саме частку цих платежів вони сплатили.
У судовому засіданні представник відповідачів – адвокат Березовський О.Д. просив апеляційну скаргу відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає залишенню без задоволення.
У справі встановлено таке.
ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , що належить до державного жилого фонду. Також у цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці обставини підтверджуються копіями поквартирної картки на вказану квартиру й довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 1351 від 26.01.2022 (арк. 6, 7, т. 1).
ОСОБА_2 є невісткою позивача – дружиною її померлого сина, а ОСОБА_3 – її онукою, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (арк. 81, 83, 84, 85 т. 1).
Згідно з актом від 25.01.2022, який складено за участю ОСОБА_1 , її сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і який посвідчено майстром відділу з обслуговування житлового фонду № 2 Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2010 р. фактично не проживають за місцем своєї реєстрації – у квартирі АДРЕСА_1 (арк. 8, т. 1).
ОСОБА_2 має дозвіл на довгострокове проживання в ЄС - до 01.10.2030, що підтверджується копіями цього дозволу, який видано 01.10.2020 Квестурою м. Латина, і його перекладу на державну мову, та з 14.03.2020 офіційно працевлаштована доглядальницею в м. Латина провінції Латина, Італійської Республіки, що підтверджено копіями оголощення про найману домашню працю від 14.03.2020, виданого до 25.08.2025 Національним інститутом Соціального Забезпечення м. Латина № 9520093178-13, і його перекладу на державну мову (арк. 157-160, т. 1).
ОСОБА_3 у 2014-2015 рр. навчалася в приватній школі «Дон Боско» в Сант`антімо, Італійської Республіки, що підтверджується копіями диплома № НОМЕР_1 і його перекладу на державну мову; з 17.02.2021 вона має дозвіл на проживання та єдиний дозвіл на роботу, що підтверджено копіями цього дозволу і його перекладу на державну мову; 26.11.2021 вона звільнена з роботи за власним бажанням, що підтверджено копіями відповідного документа і його перекладу на державну мову (арк. 161, 162, зворот, 165, 165, зворот, 163, 163, зворот, т. 1).
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_6 , що підтверджується копією витягу зі свідоцтва про народження останнього, виданого Відділом цивільного стану ОСОБА_7 01.06.2021; згідно з копією довідки № 6128/277 від 30.12.2021 Консульського відділу Посольства України в Італії, він зареєстрований громадянином України (арк. 88, 89, т. 1).
Відповідно до копій інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів  нерухомого майна від 02.06.2023 №№ 334398320 і 334399518, відомості щодо нерухомого майна у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Україні відсутні (арк. 241, 242-243, т. 1).
До пред`явлення ОСОБА_1 позову ОСОБА_2 у 2021 р. сплатила за послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 плату у загальній сумі 7703 грн 85 коп.; у 2022 р. – у загальній сумі 3368 грн 68 коп., що підтверджується дублікатами відповідних квитанцій за період з 11.02.2021 по 26.05.2022 (арк. 116-119, зворот, т. 1).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2023 р. (після пред`явлення позову) сплатили вартість спожитих житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою, а саме квартплату, послуги з поводженням з побутовими відходами, за спожитий газ на загальну суму 1113 грн 24 коп., що підтверджується дублікатами відповідних квитанцій за квітень-травень 2023 р. (арк. 189-194, зворот, т. 1).
Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.
В статті 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з ст. 71 вказаного Кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1); якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору – судом (ч. 2); жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених пп. 1-7 ч. 3 цієї статті.
Правова ситуація, що склалася між учасниками справи, не є такою, що підпадає під дію ч. 3 вищевказаної статті.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 і ст. 72 ЖК України у їх сукупності, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
У справі належними, допустимими й достатніми доказами підтверджено, що ОСОБА_2 принаймні з 14.03.2020, а ОСОБА_3 - принаймні з 17.02.2021 не проживають у спірній квартирі, оскільки вони мешкають в Ітталійській Республіці, маючи на це дозволи компетентних органів цієї Республіки. В той же час апеляційний суд не може констатувати, що з названих дат вони не мешкають у спірній квартирі без поважних причин у зв`язку з відсутністю у справі таких доказів.
Наявні у справі квитанції про оплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вартості спожитих комунальних послуг у спірній квартирі до відкриття судом провадження у цій справі є належними, допустимими й достатніми доказами, зміст яких підтверджує, що вони на виконання ст. 64, 66, 67 ЖК України несли витрати по її утриманню, тобто виконували обов`язки, які цими статтями покладено на членів сім`ї наймача приміщення, що належить до державного жилого фонду, і продовжили їх виконання після відкриття провадження у справі. Ця обставина має неабияке значення для справи: вона вказує на те, що відповідачі не втратили інтерес до спірного житла. До того ж у справі відсутні докази набуття останніми права на житло в іншому жилому приміщенні, зокрема в Україні.
Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим у справі і описаним вище обставинам, а також визначеним відповідно до них правовідносинам. Зокрема посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не надали доказів про розмір нарахованих комунальних платежів і не вказали, яку саме частку цих платежів вони сплатили, судом відкидається на підставі ч. ч. 1-4 ст. 12, ч. ч. 1-3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Так, позивач є відповідальним наймачем спірної квартири. Тому у разі, якщо ця обставина, на її думку, має вирішальне значення для справи, вона була вправі і могла сама надати вказані докази суду.
Отож підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: